4. III. 1916. Till revidering af gällande jaktförordning. 69 



att ormvråkens fredande verkligen måtte iakttagas i de 

 kretsar, hvilka äro i stånd att förhindra det hittills utöf- 

 vade obetingade nedskjutandet. I den tyska fågelskydds- 

 lagen är ormvråken, liksom alla vråkar, äfven upptagen 

 bland de skyddade fåglarna. I Sveriges nya jaktlag af år 

 1912 är ormvråken utesluten från skadedjurens antal. 



Med stöd af de positiva upplysningar man numera er- 

 hållit om ormvråkens hufvudsakliga näring och med hänsyn 

 till naturnjutningen — roffåglarna bidraga ju dock till om- 

 växling i skogens lif, och denna örnlika fågel är ju numera 

 en af de ytterst få dagroffåglar, åt hvilkas anblick man vid 

 ströftåg i skog och mark stundom kan hafva någon utsikt 

 att få fröjda sig — borde ormvråken fridlysas samt sålunda 

 ställas i samma kategori som föreslagits för bivråken och 

 fjällvråken. Härtill föreligger än mera skäl som dessa tre 

 arter, ehuru representerande skilda släkten, regelbundet för- 

 växlas af allmogen, ofta också af skolade jägare. 



En för jakt och jaktvård fullkomligt likgiltig dagroffågel 

 är utan tvifvel tornfalken. Trots all förföljelse är den 

 ännu någorlunda allmän och förtjänar att vara det såväl 

 för den materiella nytta den gör, som för sin säregna jakt- 

 metod och eleganta uppenbarelse för öfrigt. Landtmannens 

 plågoris, fältmössen och sorkarna, hafva i tornfalken sin 

 farligaste fiende under sommaren. Därjämte förtär arten 

 allehanda större insekter, i synnerhet gräshoppor, mera till- 

 fälligtvis småfåglar, någon fågelunge eller harunge. Af 516 

 af Rörig undersökta tornfalkar voro 456 = 89 °/o, då de 

 fälldes, sysselsatta med mössfångst. I deras mage funnos 

 642 möss. En individ hade dessutom förtärt en råtta. Bland 

 öfriga varmblodiga djur anträffades en harunge, 3 näbbmöss 

 och 20 småfåglar. Magsäcken af 9 exemplar innehöll ödlor, 

 medan 125 tornfalkar ätit endast insekter och en blott spind- 

 lar. Äfven af finska sakkunnige på jaktens område, såsom 

 af öfverste V. Bränder, har tornfalken, hvars lefnadssätt 

 i många afseenden påminner om ormvråkens, framhållits 

 som ofarlig för jakten. Det är sålunda en anomali, att arten 

 i gällande jaktförordning hänföres till skadedjuren. Dess 



