4. III. 1916. Till revidering af gällande jaktförordning. 75 



Ugglan därigenom vållar dem. De berättade mig, att sådana 

 stadigt hålla till i närheten af fångstplatserna, och hvarje 

 gång männen infinna sig för att vittja sina snaror, finna de 

 alltid en eller flera ripor rifna och uppätna. — Senare på 

 våren, då barfläckar uppstå på låglandet, tycks fjällugglans 

 hufvudsakliga föda däremot bestå af diverse små gnagare, 

 hvilka i år samt öfver hufvud taget alla de år, fjällugglan där 

 uppe existerat i större mängd, förekomma massvis. Som 

 man vet, är fjällugglan under Ärvicola- och Myodes-fsitiiga. 

 år en stor sällsynthet i trakter, där den sådana år, då 

 ofvannämnda gnagare åter uppträda rikligt, förekommer i 

 mängd." 



Arten företager periodvis i anslutning till lemmelvand- 

 ringarna vidsträckta utflykter söderut och anträffas vissa 

 år om vintrarna rätt allmänt till och med i de nyländska 

 kustbygderna (1894—95 och 1895—96—97). Härunder gör 

 arten säkerligen stort förfång åt jägaren, särskildt å rapp- 

 hönsmarkerna, om det än måste anses som regel, att så- 

 dana missdåd från artens sida inträffa endast i brist på an- 

 nan föda, råttor, möss och åkersorkar. Ett år hade K o 1 1- 

 hoff i mer än hälften af de undersökta fjällugglorna fun- 

 nit lämningar efter rapphöns, och några af de öppnade hade 

 3 — 4 rapphöns i sig. Andra år tycktes ugglorna i mindre 

 grad ha slagit sig på rapphönsjakt och föredrogo åkersorkar, 

 ifall rik tillgång på dem fanns. Sålunda hade vintern 1895 

 —1896 af 80 öppnade fjällugglor endast en lämningar af 

 rapphöns i sig och en grus, hvilket bevisade att hon ätit 

 någon hönsfågel eller annan fågel, som plägar svälja grus. 

 De allra flesta ugglorna hade ätit endast sorkar. 



I betraktande af att fjällugglan är en nordisk fågel, som 

 endast periodvis under vintern besöker våra kultiverade 

 landamären, och då arten i vid utsträckning gör nytta så- 

 som fiende till smågnagare, borde den väl komma under 

 lagens skydd eller åtminstone icke saklöst få nedskjutas 

 eller fångas af hvem som helst. Enär fågeln emellertid un- 

 der sina invasioner vissa vintrar kan uppträda på rip- och 

 rapphönsmarkerna såsom afsevärdt jaktskadlig, så kunde i 



