78 Till revidering af gällande jaktförordning. 4. III. 1916. 



möss, sorkar och lemlar. Med detta för ögonen kan man 

 icke gärna annat än unna åt hökugglan skydd mot en ofta 

 orättvis förföljelse. Vid revidering af vår jaktförordning 

 borde hökugglan åtminstone strykas från listan öfver de 

 skadliga djuren, desto hellre, som detta skulle väsentligen 

 befordra fredandet af ugglorna öfver hufvud. 



Med afseende å sin ställning i jaktförordningen förtjäna 

 representanterna af höksläktet, dufhöken och sparfhö- 

 k e n, att i sista rummet af oss tagas i betraktande. De äro 

 de allmännaste och därjämte de skadligaste af våra roffåglar. 

 Förföljelsen mot dem har också varit särdeles skarp, sär- 

 skildt beträffande dufhöken, som är den skadligare arten. 

 Det finns år under det sista decenniet, då skottpenning årli- 

 gen utbetalats för tusen dödade dufhökar eller däröfver (om 

 ock en betydande del sannolikt utgjorts af vråkar o. a. roffågel). 

 Icke under, att dufhöken blifvit en sällsynt häckfågel i södra 

 och mellersta Finlands kulturbygder. Under sträcket an- 

 träffas den dock ännu något allmännare, i synnerhet unga 

 individer. Den mindre arten, som man betydligt oftare får 

 se, är tämligen allmänt utbredd ända till norra Finland, men 

 aftager nordligare småningom i antal. 



Otvifvelaktigt äro de synnerligen farliga för villebrådet, 

 dufhöken särskildt farlig för hvarje slag af höns- och duf- 

 fåglar och äfven tamt fjäderfä, och sparfhöken ej mycket 

 mindre. Den skadegörelse, de förorsaka, kan man icke anse 

 motvägas däraf, att dufhöken håller ekorrarnas förökning 

 inom behöriga skrankor och att den tuktar kråkan, samt att 

 dess mindre släkting utgör ett plågoris för gråsparfvarna, 

 eller däraf, att deras smidighet och djärfhet ofta väcker vår 

 beundran. 



„Durch Vertilgung einer grossen Menge Lemminge, Hamster, Ratten, 

 Wald- und Feldmäuse wird sie sehr niitzlich, obgleich sie auch manchen 

 Vogel wegkapert." Friderich, Naturgeschichte der deutschen Vö- 

 gel. 5. Aufl. Stuttgart 1905. — „Hökugglan är vår allmännaste uggla 

 och finnes öfver hela landet. Hon torde lefva så godt som uteslu- 

 tande af möss, sorkar och lemlar." V. Bränder, 1. c, 1910. 



