102 R. Palmgren, Glaucidium passerinum L. 6. V. 1916. 



obesvarad, huru spetten kunnat infånga sitt byte och på 

 hvilket sätt det inmundigats. Men vid närmare eftertanke 

 förefaller det dock otroligt, att en spillkråka skulle lyckas 

 öfverrumpla rörliga och vaksamma småfåglar och snabb- 

 fotade däggdjur, hvarjämte äfven spettens för ett helt an- 

 nat lefnadssätt apterade näbb och kroppsbyggnad i allmän- 

 het bestämdt motsäga antagandet af en sådan diet. Den 

 stora mängden magasineradt villebråd strider äfven mot an- 

 tagandet, att spillkråkan insamlat döda djur, hvilka seder- 

 mera, fastnaglade i någon springa eller trädklyka, allt efter 

 behof sönderstyckats, på samma sätt som en del spettar 

 går till väga för att framplocka fröna ur barrträdens kottar. 

 Lika litet fog för sig synes mig red. Alex. Hintzes för- 

 modan äga, att insamlingen af djurkroppar från fågelns sida, 

 hvilken han ej betviflar, skulle utgjort en med instinktiv 

 omsorg anlagd larvodlingshärd i själfva boet för de 

 späda ungarnas räkning (Tidskrift för Jägare och Fiskare, 

 årg. 1906, sid. 155). 



Emellertid hafva senare intressanta iakttagelser om 

 sparfugglan i vårt land blifvit gjorda, hvilka, enligt mitt 

 förmenande, tillika kasta ett fullt ljus öfver mernämnda 

 fynd af herr Åström och skänka hans, mig veterligen icke 

 vederlagda påståenden en helt annan och tillfyllestgörande 

 förklaring. År 1893 meddelade prof. O. M. Reuter på 

 Sällskapets sammanträde i februari, att herr O. B. Bäck, 

 bosatt å Härligö i Ingå skärgård, vid rengörandet af utsatta 

 starholkar år 1892 funnit i flera af dem lämningar efter 

 småfågel, i en holk icke färre än 6 eller 8 grönsiskor, Chry- 

 somitris spinus L. Då under hela vintern ett par sparf- 

 ugglor uppehållit sig på holmen och logerat i en af holkarna, 

 hade det synts iakttagaren helt naturligt, att nämnda små- 

 ugglor provianterat för kommande behof (Medd. af Soc. pro 

 Fauna et Flora Fennica XIX, sid. 68). 



Våren 1898, om jag minnes rätt, fann jag i en kärn- 

 murken björk pä Drumsö invid Helsingfors på ansenlig 

 höjd ofvan marken talrika lämningar efter smågnagare och 

 näbbmöss, utan att vid tillfället finna någon förklarings- 



