13. V. 1916. Ordförandens årsberättelse. 127 



V. Wright, med. doktor Wilhelm Rosenlew och fil. 

 magister Erik Rosenlew. Ytterligare kommer härtill i 

 dag en betydelsefull gåfva af firman Parviainen et Comp., 

 föranledd af statsrådet Mauritz Hallberg. 



Heder ock tack åt de fosterländskt tänkande, förståelse- 

 fulla personer, hvilka sålunda aflyftat den börda, som tyngde 

 på samfunden. När vi tacka gifvarena, tänka vi därjämte 

 på alla dem, hvilkas tidigare lifsgärning i landet hopat ma- 

 teriell kraft och härigenom möjliggjort, att vetenskapliga och 

 öfver hufvud ideella mål äfven i Finland varda befordrade 

 af praktikens målsmän. 



Glädjen öfver denna lyckliga vändning i Sällskapets eko- 

 nomiska förhållanden borde bjuda mig att nu afsluta dessa 

 reflexioner. Men den, som engång har ordet, talar ibland 

 äfven utöfver hvad programmet fordrar; han vet ju ej, om 

 han senare kan få tillfälle därtill. 



Huru framtiden gestaltar sig vet ingen, men erfaren- 

 heten bjuder oss att i tid vara på vår vakt. Under förra 

 seklet insamlades inom vårt Sällskap genom inträdesafgifter 

 eller tillfälliga gåfvor en stående fond, afsedd att säker- 

 ställa Sällskapets ekonomi och tillvaro. Fonden uppgick år 

 1894 till 28,000 mk, och af denna få blott räntorna användas. 

 Den har sedan dess förblifvit oförändrad, enär Sällskapets lif- 

 liga verksamhet årligen kraft samtliga disponibla medel. Detta 

 har nog varit riktigt, ty det är vetenskapliga resultat vi böra 

 samla, icke främst penningar. 



Men icke förty har vår stående fond under olika tider 

 spelat en viktig roll, och den kan göra det äfven framdeles. 

 Redan år 1834 påpekade Sällskapets stiftare, professor C. R. 

 Sahlberg, betydelsen af stadgad ekonomi. „Hvarje bygg- 

 nads bestånd", sade han, „beror af den fastare eller lösare 

 grund, hvarpå den uppföres, och för vår vetenskapliga bygg- 

 nad är äfven en stående penningefond en oumbärlig grund- 

 val". Från sin obetydliga början under 1820-talet hade den 

 år 1842 vuxit till 2,000 rub. sr, dock tyngd af ett amorte- 

 ringslån. Under krisen i midten af 1800-talet drog ordfö- 

 randen, professor Ad. Moberg, försorg om att fonden 



