143 



Erysimtim cheiranthoides, Spergula arvensis, 



Capsella Biirsa-pastoris, Vicia hirsuta, 



Fumaria officindlis, Chenopodium album, 



Viola tricolor arvensis, Equisetum arvense. 



Bland de många på åkrar mindre allmänna arterna må blott 

 Stachys palustris, Galeopsis Ladanum, Fagopyrum esculen- 

 tmn (ganska allmänt odladt), Arabis suecica och Vicia sativa 

 omnämnas. 



När åkrar och svedar lemnas obrukade, öfvergå de till 

 torra backar och ljungfält på sådant sätt, som redan blifvit 

 beskrifvet. Men innan denna öfvergång skett, beklädas de 

 af en egendomlig, ofta jemförelsevis ganska yppig vegetation 

 och bilda då en tydligt utpräglad särskild ståndort, trädes- 

 åkrarne. Några buskar (Alnus incana, Ruhus idcPMs, tel- 

 ningar af Bétula verrucosa) och ris (Calluna vulgaris, Vac- 

 ciniiim Myrtillus, V. uUginosum, V. Vitis-idcea) uppväxa på 

 dem, acrocarpa mossor (Polytrichum piliferum, Ceratodon 

 purpureus) betäcka fläckvis den bara marken, och gräsvege- 

 tationen är temmeligen torftig. Örtvegetationen är här nästan 

 allena herskande. De flesta på denna ståndort förekom- 

 mande örter uppnå en stor frodighet och blomma rikligt. 

 De vanligaste åkerogräsen hafva försvunnit eller åtminstone 

 betydligt aftagit i antal, medan en mängd nya arter upp- 

 träda ymnigt. Dessa för öde lemnade åkrar särskildt utmär- 

 kande växter äro Filago montana, Galeopsis Ladanum, Lina- 

 ria vulgaris, Potentilla norvegica, Scleranthus annuus och 

 Rumex Acetocella. Stundom finner man trädesåkrar, på livilka 

 en enda af dessa arter bildar hufvudmassan af vegetationen. 

 Allmänt förekomma vidare: 



Anthemis tinctoria, Veronica verna, 



Gnaphaliitm idiginosum, Arabis suecica, 



Erigeron acris, Silene infläta, 



Crepis tectorum, Chammnerion angustifolium, 



Hieracium umbellatum, Viola tricolor, 



Verbascum Thapsus, Pteris aquilina. 



Flere andra arter äro mindre allmänna, såsom: 



Calamintha Acinos (rar), JPlantago lanceolata, 



