165 



occurreiis: prov. Nylandise in par. Karis et ad Helsingfors co- 

 piose; par. Keuru ad Mänttä Tavastise borealis; ad Gamla Kar- 

 leby OstrobottnisG (F. Hellström in Herb. Mus. Fenn,); in 

 Lapponia Kemensi, Rovaniemi— Kittilä 1864 observavi; in 

 Lapponia Enarensi ad Kaamasjoki (E. Nyländer et M. Gadd 

 in H. M. F.). — In Norvegia et in Suecia e Piteå in Lap- 

 poniam Suec, ex. gr. ad Kengis, progrediens sec. Lindeberg 

 in Blytt Norg. Fl, p. 663. 



Flor. initio et medio Julii. 



Denna Hieracium-forra, som förekommer ymnigt på 

 sandiga ställen och berg vid begrafningsplanen och på Lapp- 

 viksudden invid Helsingfors i sällskap med Hieracium nor- 

 vegicum Fr., har jag varit 1 tillfälle att i akt taga sedan 14 

 år tillbaka och har funnit densamma vara fullkomligt kon- 

 stant. Den liknar vid första ögonkastet ganska mycket få- 

 blomstriga former af H. umbellatum, men skiljer sig från 

 denna genom gleshårig hålk, med i spetsen endast utstående, 

 icke som hos den senare starkt båglikt utböjda, fjäll. Den 

 blommar äfven regelbundet, åtminstone två veckor, tidigare 

 och är vanligen fullkomligt utblommad, då i^. umbellatum 

 börjar blomma. Från H, rigidum Hartm., hvars spädare 

 former denna Hieracium äfven liknar, skiljer den sig genom 

 smalare (knapt 1 ctm. breda), vågrätt utstående, n. helbräd- 

 dade blad, genom jämförelsevis större hålkar, med i spetsen 

 utstående fjäll. 



Stjelkarne, hvilka stundom utgå 2 — 3 tillsammans från 

 den korta rotstocken, äro vanligen styft uppräta, 3 — 7 dem. 

 höga, pipiga 1. nästan täta, nedtill blåröda, n. alldeles glatta, 

 stundom nederst vid basen glest hvithåriga, ofta utskjutande 

 långa fina grenar ända från de nedersta bladvecken. På 

 skuggiga ställen bland ljung och buskar blir stjelken späd 

 och spenslig, med tunnare, något uppräta blad; på mycket 

 torra och solöpna ställen blir den åter understundom myc- 

 ket låg (1 — 2 dem. hög), n. trådfin, enkel, 1—2 blomstrig, 

 med äggrunda, styfhåriga, mest vid stjelkbasen samlade blad 

 och smalt jämnbreda (2 — 3 mm. br.) stjelkblad (f. jmmila). 

 Hos högre exemplar äro rotbladen ganska ofta förvissnade 



