14. 



crescens." Peribi-anchialsækken er her siger han: „tout 

 eutiére crorigine ectocleninque et se developpe aux dépens 

 de deux invnginatious dorsales symetriques" (y, pag. SU). 

 Med desto storre berettigelse forekommer det mig, at det 

 maa være mig tilladt at betragte dette som resultatet af 

 litteraturen, som jeg selv tidligere har meddelt at have seet 

 og bekræftet WilJeys udmerkede undersogelser, ligesom jeg 

 i dette arbeide (Pl. XII) selv har undersogt DisfapHd 

 mafjniJarva. 



Epicard/d er, som bekjendt. et organ, der optræder 

 i en meget forskjellig form hos de forskjellige familier af 

 de sammensatte Åscidier. Medens det, efter min forme- 

 ning, mangler hos gruppen Botryllidae, danner det skille- 

 væggen i postabdomen hos Polycliiiiderne og stolonernes 

 skillevæg hos Ferofora og Clavelina. 



Dets anatomiske bygning og dannelse har været be- 

 handlet af talrige foi'fattere. 



Koivahvsliij meddeler, at han ikke med sikkerhed 

 formaaede nt afgjøre, fra hvilket organ epicardiet anlægges 

 \\os Amonroncium ; bau har dog vel seet det med mere end 

 sandsyulighed, naar han siger: .,Dass ihre Wandungen in 

 die Wandungen des Kiemeusaches iibergeheu. ist kaum zu 

 bezweifeln, aber ob dieselben sich in die der Perithoracal- 

 hohle zugehorigen oder in die inneren Wandungen des Kie- 

 mensackes fortsetzen, konnto ich nicht entscheiden. An 

 jungen Knospen sind die VerhJlltnisse iiusserst klar, und 

 hier kaun es nicht dem geringoten Zweifel unterliegen, dass 

 die Scheidewand" (Epicardiet) ..eine unmittclbare Fortset- 

 zung der inneren Wandungen des Kieraensachs ist; aller 

 Wahrseheinlichkeit nacii miissen dieselben Verhiiltnisse auch 

 bei dem nusgewachsenen Amaroucium angenonimen werden'' 

 (38, pag. 462). Hos Peroforu beskriver han epicardiet 

 (stolonernes skillevæg) som „une saille considerablemeut 

 aplatie du sac brancbial ou. d"une mauiére plus générale 

 du tube digestif-' (37, pag. 3). 



V(in Beneden og JuJiii underkastede epicardiets dan- 

 nelse et meget noie studium (3) Paa deres jolanche X 

 Fig. 1 a — 1 f, der ogsaa fiudes af hildede i Korsclielt og 

 Helders lærebog pag 1376, tindes epicai'diet paa det utve- 

 tydigste afbildet som en dobbelt cylinderiormig udbugtning 

 af tarmen, der bagtil smelter sammen til et langt rør (sto- 

 lonernes skillevæg). Pag. 297 (3) skildres epicardiet saa- 

 ledes: ,.L'organe epieardique se constitue d'une cavité ter- 

 minée en cul de sac en arriére. se bifurquant en avant en 

 deux brancbes qui s"ouvrent Tune et Tnutre par des orifices 

 distiiicts, dans le sac brancbial. La paroi epieardique est 

 formée par un épitholium plat, qui se continue. au niveau 

 des orifices épicardi(|ues avec répithelium brancbial. Ces 

 orifices se trouvent placés entre Tentrée de Tæsophage et 

 Fextremitée posterieure de la gouttiére hypobrancliiale, å 

 droite et å gauche de la ligne mediane" (pag. 297). Jeg 

 har anført dette citat saa udforligt, fordi det giver den mest 

 mulig instruktive beskrivelse af epicardiets liygning. Van 

 Beneden og Jidin paaviste nu endvidere. hvorledes epicar- 



snm, Glosfopliornm Jutettni, and Cii'clncdinm concrescent:.'' 

 The peribranehial cavity here, he says, is ..tonte entiéro 

 d'origine ectodermique. et se développe aux dépens de deux 

 invaginations dorsales symetriques-' (9, p. 89). I think I 

 may, with so mach the more justification, be allowed to 

 regard this as the result of bibliography, from having pre- 

 viously recorded the seeing and confii-ming of W/Uey's 

 excellent observations, and having also investigated D/staplin 

 magnilarra myself, the results of these investigations being 

 given in the present paper (Pl. XII). 



The epicardiuiii. as is well known. is an organ which 

 appears in very difterent forms in the various families of 

 the Compound Ascidians. While, in my opinion, it is 

 absent in the group BotryUidæ, it forms the septum in the 

 post-abdomi'n in Polychnidæ, and the septum of the stolons 

 in Peroplwra and (larelina. 



Its anatomicnl structure and formation have been 

 treated of by numerous writers. 



Kouxdersky states that he did not succeed in deciding 

 with certainty from whicli organ the epicardium originates 

 in AniaroiiciHjn ; he must, however, have seen it with more 

 than probability. when !ie says: ..Dass ihre Wandungen 

 in die Wandungen des Kicmensaches iibergehen, ist kaum 

 zu bezweifeln, aber ob dieselben sich in die der Peri- 

 thoracallioble zugehorigen oder in die inneren Wandungen 

 des Kiemeusaches fortsetzen. konnte ich nict entscheiden. 

 An jungen Knospen sind die Yerhaltnisse iiusserst klar, 

 und hier kann es nicht den geringsten Zweifel unter- 

 liegen, dass die Scheidewand" (epicardium) ..eine unmittel- 

 bare Portsetzung der inneren Wandungen des Kiemen- 

 sachs ist; aller Wahrscheinlichkeit nach miissen dieselben 

 Verhaltnisse auch bei dem ausgewachsenen Amaroucium 

 angenommen werdeu-' (38, p 462). He describes the epi- 

 cardium (septum of the stolons) in Perophora. as ..une 

 saillie considérablement aplatie du sac brancbial, ou. d"une 

 maniére plus générale, du tube digestif (37, p. 3). 



Ffl» Beneden and Juhn subjected the formation of 

 the epicardium to very careful study (3). In their figs. 

 1 a to 1 f, Pl. X, which are also given in Korscbelt and 

 Heiders text-book, p. 1376, the epicardium is represented 

 in the most unmistakable manner, as a double, cylindrical 

 evaginatiou of the intestine, the two parts coalescing be- 

 hind into one long tube (the septum of the stolons). On 

 p. 297 (3) the epicardium is tbus described: ..L"organe 

 epieardique se constitue d'une cavité terminée en cul-dc-sac 

 en arriére. se bifurquant en avant en deux branclies qui 

 s'ouvreut Tune et lautre par des orifices distincts, dans le 

 sac brancbial. La paroi epieardique est formée par un 

 épithélium plat. qui se continue, au niveau des orifices épi- 

 cardiques. avec lepithélium brancbial. Ces orifices se trou- 

 vent ])lacés entre Tentrée de læsophage et 1'extrémité poste- 

 rieure de la gouttiére hypobranchiale å droite et å gauche 

 de la ligne médiane,-' I have quoted this passage at leugtb, 

 because it gives the most instructive description possible of 

 the structure of tiie epicardium. Van Beneden and Juhn 



