60 



Schneider har paavist, at Stammen hos de fleste 

 Lafoeaarter er en Rhizocaulomdannelse* og ingen egentlig 

 Hydrocauhis, skjont den ofte skuffende kan ligne en saa- 

 dan. Han støtter sin Opfatning paa Forgreningen, der 

 aldrig iios disse Arter sees at staa i noget Afliængigheds- 

 forhold til Hydrothekerne, og Grenene kan saaledes ikke 

 dannes ved Knopskydning fra Hydrotheker, men de er til- 

 fældige Dannelser, fremkomne ved at en Del Stoloner 

 løser sig fra de øvrige, og tager en anden Retning. 



En saadan Rhizocaulomdannelse forekommer med faa 

 Undtagelser (af norske Arter knn L. pinnata, G. O. Sårs) 

 hos alle Arter af Slægten Lafora. medens den ndenfor 

 denne Slægt liidtil kun er bemerket hos et Par Arter af 

 Campamdaria (norske kun C. rertk/llaia) og hos Slægten 

 Peri(]onmus, og den maa saaledes Ijetragtes som karakteri- 

 stisk for Slægten, om don end ikke kan anvendes som syste- 

 matisk Kjenderaerke paa den 



Hvad Hydrothekerne angaar, saa findes iiulen denne 

 Slægt alle Overgange fra Ror- til Klokkeform, og man 

 kan heller ikke paa denne Basis sætte noget skarpt skille 

 niellem Shegterne Lafoiu og Caiiipatndco-ia. Men hos alle 

 de hidtil kjendte Lafoea-arter har Hydrothekerne glat Rand 

 og meget ofte sees de, ligesom hos Fam. Hcdeciidae. at være 

 sammensatte som af 2 eller flere Bægre, der er stukket 

 det ene i det andet. Afstanden mellem disse forskjellige 

 Bægres Rand er meget liden i Forhold til Hydrotliekernes 

 Længde, — og ofte synes disse blot at iiave en dobbelt 

 eller flerdobbelt kontureret Rand. 



En Eiendommelighed, som ligesom Rhizocaulomet 

 synes at van'e k-arakteristisk for denne Sla^gt, er det, at 

 Gonangierne stadig tindes samlede i tætte Grupper; kun 

 hos enkelte Arter voxer de spredt over Kolonien. Man 

 har tidligere tåget Feil af disse Gonangiesamlinger, og 

 anseet dem for en egen Slægt af Hydroider: Coppinia 

 Hassal, indtil Levinsen i 1893 offentliggjorde sin merkehge 

 Opdagelse, at denne Slægt i Virkeliglieden representerer 

 forskjellige Lafoéa-arters Gonosonie, ligesom at Slægten 

 Scapus Norman (98), representerer Gonnsomerne hos andre 

 Arter af samme Slægt. Under begge disse Former, Cop 

 pinia og Scupus. voxer Gonangierne paa Rhizocauloniets 

 overfladiske Rør, der i Coppinia løser sig fra Stammen og 

 under sterk vext og Forgrening lægger sig helt omkring 

 denne, — ja de kan ofte brede sig udover flere Grene og 

 omvoxe dem fiddstsendig. 



I Scapnw er Gonangierne tætstillede, men dog fuld- 

 stændig adskilte fra hinanden, medens de i Coppinia staar 

 saa tæt paa hinanden, at de ved Trykket er blevet jioly- 

 gonale. og sees ved Siden af hinanden som Gellerne i en 

 Voxkage. Ved denne Form sees ogsaa stadig en Del lange 

 Hydrotheklignende Tuber, der strækker sig radiært ud fra 

 den oftest ovalt formede Gonangiehob, og som udenfor 

 denne som Regel bugter sig sterkt, og saaledes danner et 

 beskyttende Lag, indenfor hvilket de af Gonangierne ud- 

 trædende Larver gjennemgaar sin videre U^dvikling. 



Sclineider has sliown that the stem in m(.>st Lufoea 

 species is a rhizocaulom formation*, and no true liydro- 

 caulus, although it often bears a striking resemblance to 

 one. Schneider bases his view on the raraification, wliich, 

 in these species. is never found in any condition of depen- 

 dence on tiie hydrotliecæ. Thus the branclies cannot be 

 formed by gemmation from the hydrotliecæ, but are chance 

 formations, produced hy the separation of some stolons 

 from the others, and their starting in a new direction. 



A rhizocaulom formation of this kind is found. with 

 a few exceptions (among Norw. species only L. pinnidu. 

 G. 0. Sårs), in all the species of tlie genus Lafoea. while 

 elsewhere it has hitherto only been observed in two or 

 three species of Cainpanuluria (Norw. only C. rerticilhdn), 

 and in the genus Perirfoninnts. It must thus be regardcd 

 as cliaracteristic of tiie genus, even if it cannot lie em- 

 ployed as one of its syslematic distinguishing features. 



As regards the hydrotliecæ. thcre are found in tliis 

 genus all the transitions from tubular to bell-sliaped; and 

 110 clear dividing line between the genera Lafoea and Cam- 

 pamdaria can be liased upon this foundation. But in all 

 the hitherto known species of Lafoea tlie hydrotlieca' liave 

 a smooth margin, and are very often seen, as in the Hale- 

 riida'. to be com[)OUiid, or as if composed of 2 or more 

 calyces, placed one within another. The distance b(>tween 

 the margins of these various calyces is very small in pro- 

 portion to the lengtli of the hydrothecæ; and the latter 

 frequently appears to have only a double or multiple margin. 

 One ])('euliarity. whicli seenis, like the riiizocaulom, 

 to l)e cliaracteristic of tlie genus, is that the gonangia are 

 always found clustered in close groups. In only a ft'W spe- 

 cies do they grow scattered over the colony. Formerly 

 these dusters of Gonangia were mistaken for a special 

 genus of liydroids: Coppinia Hassal, until Levinsen, in 

 189.3, published his remarkable discovery that in reality 

 this genus represents the gonosonie of various species of 

 Lufoea, and that the genus Scapns Norman (98), repre- 

 sents the gonosomes of other species of the same genus. 

 In both these forms, Coppinia and Scapms, the gonangia 

 grow upon the superficial tubes of the rhizocaulom, wliich. 

 in Coppinia, beconie detached from the stem, and during 

 their rapid growth and ramification, completely envelope it. 

 The gonangia in Scapns are placed very close together, 

 but yet completely separated from one another, while in 

 Coppinia they stand so close to one another, that they 

 have become polygonal under the pressure, and stand be- 

 side one another like cells in a piece of honeycomb. In 

 this form there inay also often bo seen a number of lang, 

 hydrotheca-like tubes, extending radially from the generally 

 oval duster of gonangia; and beyond it, as a rule, curving 

 considerably, and thus forming a protecting layer. withiu 

 which the larvæ issuing from the gonangia, go through 

 their subsequent development. 



Se under Slægten Pcrigonhmis, Side 41. 



See under genus Pericjomimm, p. 41. 



