56 



Tonicella marmorea, Fabricius. 



Cliiton marmoreia>. Fabricius, Fau. Grønl., 1780, p. 420. 



_ _ Jeffreys, Brit. Conch., vol. 3, 1865, p. 227, vol. 5, p. 19il, Pl. 56, fig. 7. 



Boreochifon — G-. O. Sårs, Moll. Reg. Aret. Norv., 1878, p. 116, Pl. 8. fig. 3 a-1. Pl. II. fig. 4. 



Tonicella marmorea, Dall, Proc. U. S. Nat. Museum, vol. 1. 1878, p. 324. 



_ _ Tryon, Man. of Conch., vol. 14. 1892. p. 41. Pl. 10, fig. 8—15. 



Tonicella marmorea fandtes ved Hammerfest og Jan 

 Mayen, 30 fv. 



Som foregaaende er den circumpolar; den er kjendt 

 fi-a Xordeuropa, hvor den har sin sydgrænse ved de danske 

 oer. Holland og De britiske øer; Spitsbergen, Franz Josefs- 

 land, Novaja Semlja, Okotske hav, Japan, Grønland og 

 det nordlige af Amerika indtil Sitka og New England. 

 Jeffreys anfører den desuden fra Mexico. Den er meget 

 almindelig langs hele den norske kyst. Den bathymetriske 

 udbredelse er — 100 fv. Fossil er den kjendt fra Norge, 

 England, nordlige Rusland og Spitsbergen. 



Tonicella marmorea was found at Hammerfest and 

 Jan Mayen (30 fathomsX 



Like the preceding species. it is circumpolar. Its dis- 

 tribution is the north of Europe — where it has its southern 

 limit at the Danish islands. Holland and the British Isles — 

 Spitsbergen, Franz Josef Land, Novaja Semlja, the Sea 

 of Okhotsk, Japan, Greenland, and the north of North 

 America, down to Sitka and New England. Jeftreys also 

 reports it from Mexico. It is very couiuion all along the. 

 Norwegian coast. Its bathymetrical distribution is from 

 to 100 fathoms. It is found as a fossil in Norway, Eng- 

 land, the north of Russia, and Spitsbergen. 



