kyster, ligc til Clinstianiatjonlen. Mud voksende bredde 

 synes den at tiltage i individantal, medens de øvrige arter 

 træder mere tilbage; det er derfor forsaavidt korrekt, iiaar 

 Sårs paa en af sine tegninger har noteret ved denne art: 

 ,.karakteristisk for polarvandet". Den findes ogsaa i liav- 

 stromnie af utvilsom arktisk oprindelse (f. eks. st. 35-1 og 

 358), men dog i størst mængde i det saltrige. atlantiske 

 vand (saltgehalt 350/'oo eller derover), eller hvor saadant 

 findes i nærheden. 



coasts of Norway as far as tlie Christiania Fjord, ^^'ith 

 an increase of latitude, it ap])ears to increase in nunibers. 

 vvhile the other si)ecies decrease; it is thus to a certain 

 extent correct when &/.;•.*, on øne of his drawings, makes 

 the note regardiiig this species: ,,characteristic of the polar 

 waters". It is also found in ocean cun-ents that are of 

 undoubted arctic origin (e. g. Stations 354 and 358), but 

 in greatest numbers in the strongly saline water of the 

 Atlantic (saltness, 35" oo oi' more) or in its neighbourhood. 



Endiiu mere udpræget atlantiske er de grovere Cliæ- 

 ioceros-arter (Cli. atlanticum, boreale. Brir/JittceU/i og deri- 

 piens) og endvidere de i tabellen opførte arter af slegten 

 Wtizosolenia. specielt Bh. semispina og ■styliformis. Det 

 vil sees af tabellen, at disse arter fortrinsvis følger det 

 saltrigeste vand og den høieste temperatur (st. 296, 312, 

 331). 



Alle disse er ægte pelagiske former, som sandsynligvis 

 vegeterer hele aaret igjennem og sjelden eller aldrig danner 

 hvilesporer. Saadanne er ialfald endnu ikke paaviste hos 

 nogen af dem, og det er heller ikke sandsynligt, at hvile- 

 sporerne, om de esisterer, kan have nogen væsentlig betyd- 

 ning i disse arters livscyklus. Paa de store dyb i oceanet 

 vilde nemlig hvilesporerne efter al sandsynlighed gaa til- 

 grunde, idet de ikke vilde kunne komme op til overfladen 

 igjen, naar de forst havde sunket ned til en vis dybde. 



*) For stationerne 297, 303, 306, 345, 358 er ilcke undersøgt paa 

 ciliofla^ellater paa grund af materialets indtørring. 



Still more markedly Atlantic are the larger species 

 of CItætoceros (Ch. atlanticum. boreale, Brighticellii and 

 decipiens), and also those species of the genus Bhizosolenia, 

 given in the table, especially Bh. scmispina and styliformis. 

 It will be seen from the table. that these species are more 

 especially found in the more strongly saline water and the 

 highest temperature (Stations 296, 312, 331). 



All these are true pelagic forms, which probably ve- 

 getate all the year through, and seldom, if ever, form 

 spores (endocysts); at any rate, the e.xistence of such has 

 never yet been proved in any of them. Nor is it likely 

 that, if they do exist, they can have any cssential impor- 

 tance in the course of existence of these species; for in 

 great ocean depths, they would in all probabihty' go to the 

 bottom, being unable to rise to the surface again after 

 once sinking to a certain dejjth. 



*) In the case of Stations 297, 303, 306, 345 and 358, Cilioflagellata 

 were not esamined, on account of the drying up of the material. 



1* 



