Årsmötet den 5 maj 1894. 



Ordföranden, professor J. A. Palmen afgaf följande årsbe- 

 rättelse : 



När uti ett vetenskapligt samfunds årsberättelse vanligen år 

 efter år uti ingressen upprepas att det förgångna året förlupit i 

 all stillhet, så kan det måhända förefalla stereotypt, men det be- 

 höfver därför icke vara intetsägande. Man erfar ju i politiska 

 lifvet huru „discordia res maximge dilabuntur", och det samma 

 kunde ju också i ett vetenskapligt sällskap vara fallet; att intet 

 sådant passerat är ju derföre en lycka som förtjänar antecknas. 

 Finnes nämligen verklig lifaktighet i ett samfund, så blir årets 

 stillhet liktydig med ett jämnt och ostördt framåtskridande, ett 

 sådant som just är det mest önskliga för vetenskaplig forskning. 

 I detta afseende kan vårt Sällskap blicka tillbaka med tillfredstäl- 

 lelse och med känsla af att efter måttet af sina krafter hafva fyllt 

 sin pligt. 



Vid ett tillfälle som detta egna vi gerna främst vår tanke 

 åt de män som lemnat våra led och lagt sig ned för alltid. Li- 

 kasom förut har nämligen sällskapet förlorat några både utländ- 

 ska och inhemska ledamöter. 



Af utländska ledamöter har Sällskapet förlorat Richard 

 Spruce, den fräjdade exkurrenten inom Syd-Amerikas tropikverld. 

 Född 1817 egnade sig Spruce tidigt åt studiet af Stor Britanniens 

 mossflora samt dokumenterade sig genom sina pubUkationer om 

 Pyrenéernas muscinéer som en synnerligen framstående bryolog. 

 Sitt verldsrykte vann han dock genom sina under sexton år 

 (1849—64) fortsatte botaniska undersökningar inom Syd-Ame- 

 rika. Begynnande med Rio Negros och Orinokos flodområden ut- 

 sträckte han sina forskningsresor mot vester till Anderna, hvilkas 

 höjdsträckningar och dalar han noggrannare än någon botanist 

 före eller efter honom undersökt. Med bruten helsa och efter att 

 hafva förlorat hela sin förmögenhet nödgades han 1864 återvända 



