8 



tillsägande fastade på Jjeiiens rand. Bland re- 

 serv-tänd erne funnos flera olika utvecklings-gra- 

 der. En del voio alldeles färdigbildade, men 

 mjuka i bakersta ändan och fyllde af en rödak- 

 tig pulpus; andra voro vida smärre och till största 

 delen elJer med undantag af spetsen alldeles mjuka, 

 innehållande lösare och blod full pulpus, liknande 

 blod pennor. De måste ofta fållas eller afslitas, 

 ty många tänder funnos lösa, dels i munnen, dels 

 i tarmkanalen, hvarföre ock ersättningen måtte 

 gå lätt för sig. 



Tungan är från yttersta spetsen till slutet 

 af den skida, hvari den ligger, 2 tum, 9 lin; från 

 bottnen af samma skida till åen bakre klyfningen 

 I t. I o. lin; bredden var 3i lin. tjockleken 1 lin. 

 De främre spetsarne hade hvardera 1 1 lin. längd. 

 Tungan är nästan jemntjock och jemnbred. Hela 

 den delen, som ligger inuti skidan, är öfverdra- 

 gen med en tjock, fast, men icke hård slemhin- 

 na, hvars epithelium öfverallt är glatt, ofvanpå 

 tjockast och svart-spräckJigt, undertill tunnt och 

 hvitt. Tungan är mycket elastisk, fast och böj- 

 lig, samt har starka nervstammar. 



Oesophcv^ics var tunnhinnig, mycket vid, 

 i synnerhet mot främre ändan, samt öfver allt 

 särdeles uttänjelig och eftergifvande. Mot bakre 

 hälften voro hinnorne något tjockare; de inre vo- 

 ro hoplagde i höga, mest raka, tätt sittande, 

 jemnbreda, paralella fållor ^). Bakre ändan var 

 mycket hopdragen. Inre hinnan var föröfrigt 

 slät, glatt och silfverglänsande. Den öfvergår nä- 

 stan omärkligt i ventrikeln utan någon rätt be- 

 stämd gräns eller hopdragning. Oesopliagi längd 

 var vid pass 5 fot. 



') Tab. I fig. I a. 



