25 



och platta niuskelflbrer och iir ganska tunt. In> 

 tet spår syntes efter foramen ovale om ej en li- 

 ten insänkning i öfvcrsta hörnet af septum, som 

 gick blind in emellan de härstädes tjockare mu- 

 skelknippena. Ingången till hjertkammaren är 

 vid och har en stor, temligen stjf, framåt kupig, 

 bakåt concav klaff, som utgår ifrån bakre randen 

 af septum och har den fria randen vänd mot 

 kammaren. 



Venstra atrium är något mindre än det hö- 

 gra, nästan kägelformigt, med spetsen framåt. 

 Dess inre vägg är slätare och har endast i främ- 

 re ändan och mot öfre sidan framstående trabe- 

 culcC. En enda vena pulmonalis öppnar sig i 

 detta atrium, nära öfra hörnet af dess basis. In- 

 gången till hjertkammardelen är temligen stor och 

 går rakt hakat; inre hinnan är här alldeles slät, 

 tjock, gulaktig. Här är likaledes en halfmänfor- 

 mig klaff, som utgår från septum och sluter till 

 öppningen under hjertkammarens contractioner. 

 Midt öfver valvelns fria kant är en gul valk i 

 ostium, mot h vilken val vein måtte sluta sig, när 

 den täpper ostium, 



Hjertkammardelen är nästan kägelformig, med 

 afrundad, bakåt vänd spets och något plattryckt. 

 H jer täts längd från corona till apex 3 tum, < — 

 bredd öfver corona 2 t. 4 Ii"» Dess venstra del 

 är tjock , fast och rund, skjuter något framåt ven- 

 stra sidan om aorta och svarar efter yttre utse- 

 endet mot venstra kammaren hos däggande djur. 

 Den främre ändan af denna del är det, som 

 ScHLEMM kallar kegelförmiger J^orsprung. Högra 

 sidan af hjertkammardelen är slapp och tunn 

 samt liknar till yttre utseendet högra kammaren 

 hos däggdjuren. 



