4 Ordförandens hälsningstal. 2. X. 1920. 



ärfd egendom. Det framstår detta ansvar icke blott mot 

 bakgrunden af en af förhärjande brand upplyst världshimmel. 

 Där ljuder maningen inför det mörka, möjliga perspektivet 

 af en kulturens undergång, med varsel liknande dem, hvarom 

 historien förtäljer från det gamla Rom och Grekland vid 

 förfallets rand. Tyckes icke i detta nu grunden för en 

 vandring framåt och uppåt vackla, då till och med under 

 forskningens täckmantel den internationella rätten går i 

 våldets och lögnens tjänst. Dubbelt ansvarsfullt blir det 

 för forskningen att värna vetandets och sanningens helgd. 

 Dubbelt ansvarsfullt för de vetenskapliga samfunden. För 

 dem hägrar ett ansvar likt det, som under medeltidens 

 mörker hvilade på klostren. 



Genom tiden går ett rop efter ro! Må denna känsla, 

 jag vågar kanske blott säga illusion af frid i en upprörd 

 tid, skänkas arbetarna på naturforskningens fält inom detta 

 Sällskap. Hvad inom detta samfund utförts, därom tillkom- 

 mer icke mig att här döma. Jäfvas kan dock icke, att 

 nästan allt, som under de senaste snart hundra åren gjorts 

 för kännedomen om detta lands djur- och växtvärld, gjorts 

 inom detta Sällskap. Och också där den botaniska och 

 zoologiska forskningen i vårt land gått utom ramen för 

 detta samfunds närmaste sträfvanden, där har den dock i 

 flertalet fall odlats af forskare, som i sin ungdom värmts 

 af hemlandets naturlif och inom Sällskapet rönt de första 

 vetenskapliga impulserna. De sista hundra årens arf, det 

 skall vårdas och utvecklas. Det kan förkofras blott af oss 

 i detta land. Skall vårt arbete hafva framgång, måste det 

 vinna respekt, den måste vi själfva förskaffa oss, kanske 

 rättare tilltvinga oss. Den ges ej utan vidare i rättvisans 

 namn i denna våldets tid. Nationerna kämpa inbördes om 

 sin ställning äfven med den nationella vetenskapen som 

 insats. Vårt folk står nu mer isoleradt än någonsin förr. 

 Det objektiva tänkandets land, det stora vetenskapliga ar- 

 betets land, det inåt hänsynslösa sanningssökandets land, 

 som under mörka tider varit vårt stöd, kan icke i detta nu 

 skänka oss och världen sin hjälp. Vi stå beträngda i öster 



