30 Mötet den 4 december 1920. 



påstådda litorifoba natur. Liksom på de tidigare nämnda 

 orterna: Fagervik, Svartbäck och Nötö i Ingå skärgård ^), 

 och här ännu närmare till det öppna havet, visa sig de nu 

 funna exemplaren befinna sig i den bästa välmåga. 



De några på denna yttersta tillflyktsort på Busholmen 

 funna fragmenten slutligen av den tidigare här ytterst all- 

 männa enen (Jiiniperus communis) ådagalägga de vidrigheter 

 denna växt i människans närhet har att utstå, i det att icke 

 ett enda exemplar skulle vara oskadat, utan alla berövats 

 sina grenar, så att endast några få små barrbärande kvistar 

 återstå. De kvarlämnade grenstumparna utvisa, att grenarna 

 varit såväl uppräta som bågböjt utstående, samt att bus- 

 karna med avseende ä sina smågrenar och barr varit såväl 

 lång- som mindre långbarriga exemplar av alla tre formerna, 

 läxa, densa och adpressa, såsom de av mig vid Sällskapets 

 senaste oktobermöte definierats. I Helsingfors omgivningar 

 för övrigt är det nästan omöjligt att numera finna något 

 exemplar, och allra minst oskadat, av denna i våra förfä- 

 ders hushållning så viktiga växt, vars plats i våra dagar 

 upptages av sälg- och hallonbuskar samt nässlor. 



Mötet den 4 december 1920, 



Till åminnelse af Elias Tilland z, som för 250 år 

 sedan utnämndes till medicineprofessor vid Akademien i 

 Åbo, gaf professor Fredr. Elfving mot bakgrunden af 

 en i stora drag tecknad bild af den dåtida naturvenskapliga 

 kunskapsnivån en skildring af det verk, som utförts af denne 

 „den finska botanikens fader". 



I anledning af det vid senaste månadsmöte meddelade, 

 sällsynta fyndet af en gåsgam i Finland omnämnde pro- 



1) Se Meddelanden af Soc. pro F. et Fl. Fenn. 29 s. 25 och 34 

 s. 130. 



