2. IV. 1921. Häyrén, Vegetationsfärgningar. 83 



varade omkr. 1 timme, var vattnet i det smala sundet SW 

 och W om Kohagsviken ogenomskinligt och gråbrunt. Jämte 

 lerpartiklar hade sannolikt utförts en mängd kvävehaltiga 

 ämnen, härstammande från kornas exkrementer. 



Under påföljande natt steg havsvattnet i någon mån, 

 vilket jämte rådande lugnt väder förklarar varför det grum- 

 liga vattnet icke drev ut ur sundet. På morgonen den 22 

 augusti hade de grövre partiklarna sjunkit till botten, medan 

 de lättaste närmast ytan bildade ett tunt smutsvattenskikt, 

 under vilket med tydlig gräns följde klart vatten. I nämnda, 

 i sundet i fråga lokalt framträdande ytlager förefanns nu 

 en för blotta ögat synbar massvegetation av blågröna alger, 

 vilka ställvis såsom en hinna täckte ytan, ställvis förekommo 

 i nära varandra belägna flockar. Detta massuppträdande 

 får väl närmast tänkas stå i samband med den starka för- 

 oreningen, om än måhända alger tidigare i någon mån dri- 

 vit in i sundet, ehuru under de dagliga besöken därstädes 

 något sådant icke gjort sig för ögat märkbart. 



Vegetationen utgjordes av tre i vårt havsplankton van- 

 liga arter, vilka alla uppträdde massvis: 1) Äphanizomenon 

 flos-aquae (L.) Ralfs i de för arten karakteristiska samman- 

 gyttringarna av parallella trådar, för blotta ögat synliga och 

 med mörkgrön ton; trådarna med talrika heterocyster, ste- 

 rila; 2) Nodularia spumigena Mertens, i spiraler av till 1.3 mm 

 längd och 65 — 115 fi bredd; trådar 8 — 12 fi tjocka (= a 

 genuina Born. et Flah.), bildande jämte 3) Änabaena baltica 

 Schmidt ljusgröna, lösare flockar, vilka ock kunde bestå 

 enbart av den sistnämnda arten. Denna uppträdde i sällan 

 nästan raka, vanligen oregelbundet böjda, ofta spiralböjda 

 trådar av 3.6 — 4.8 /n tjocklek. Heterocysterna voro runda 

 eller något ovala, 4.8—7 /c tjocka. Arten var rikligt spor- 

 bärande. De mogna sporerna lågo ensamma invid eller 

 oftast på vardera sidan om en heterocyst och voro något 

 bönformiga, 10—12 ,u tjocka och 20—38 ^i långa. Måtten 

 äro således större än vad Schmidt anger (Botanisk Tids- 

 skrift 22, 1899, sid. 371 och 412), särskilt med hänsyn till 

 sporlängden, och då därtill sporformen är avvikande, bör 



