114 Ordförandens årsberättelse. 13. V. 1911. 



Dess första afdelning utgör en den mest fullständiga för- 

 teckning öfver basidsvampar som finnes uppgjord för någon 

 trakt i vårt land; endast Karstens meddelanden från Mustiala 

 bilda tillsamman ett fylligare helt än denna. I den andra 

 afdelningen skildrar författaren, tydligen påverkad af Norrlin 

 och Hult, svampfloran på de olika ståndorterna i dess väx- 

 ling under årstidernas lopp. En sådan skildring har aldrig 

 förr blifvit gjord. Den manar till efterföljd. Slutligen med- 

 delas en mängd iakttagelser beträffande ekologiska förhål- 

 landen, svamparnas beroende af ljus, värme, fuktighet m. m., 

 deras växtsätt, spridning, lifslängd o. s. v., iakttagelser, som 

 utan att vara gjorda med bestämd frågeställning lemna 

 många intressanta bidrag till kännedomen om dessa egen- 

 artade organismer. 



Thesleffs helsa hade aldrig varit stark. Under tryck- 

 ningen af det nyss nämnda arbetet tillstötte oroande före- 

 bud. De upprepades och den 17 december 1920 afled han 

 i Stockholm efter att några dagar tidigare hafva träffats af 

 ett slaganfall. Han hade dock haft fägnaden att hafva läst 

 det sista korrekturet till sitt arbete, 



Thesleffs inlägg i vårt Sällskaps verksamhet blef icke 

 så stor som man hade hoppats. Hans väsen var för mycket 

 släkt med ziguenarnes oroliga natur för att medgifva den 

 nödiga koncentrationen. Men det han gjort skänker honom 

 en aktad plats bland våra få mykologer." 



Den 1 sistvikna november afled filosofiekandidaten 

 Martin Aschan, medlem af Sällskapet sedan den 4 febr. 

 1911. Om honom skrifver professor A. Luther för denna 

 berättelse: 



„För Martin Aschan låg kärleken till naturen i blodet. 

 Hans far apotekaren K. A. Aschan var liksom farfadern, 

 konrektorn Carl Achates Aschan, en stor naturvän och pas- 

 sionerad jägare och fiskare, som gärna och liffullt berättade om 

 sina iakttagelser å djur. På mödernet hade Martin sin mor- 

 fader, den kände lepidopterologen, provinsialläkaren J. M. 

 J. af Tengström att brås på. Ej underligt att han redan 

 under skoltiden särskildt intresserade sig för växter och 



