116 Ordförandens årsberättelse. 13. V. 1921. 



Hennes plötsliga bortgång ur lifvet har förutom af anför- 

 vanter djupt känts i en talrik krets af vänner, däribland 

 många unga naturforskare i detta Sällskap, för hvilka den 

 aflidnas hem blifvit en städse öppen samlingsplats. 



Under året har vidare aflidit fru Mathilda Juselius, 

 medlem af Sällskapet sedan den 2 nov. 1918. Med fru Ju- 

 selius har Sällskapet förlorat en varm vän af naturen och 

 lifvet i densamma. Den bortgångna var en af de ledande 

 krafterna inom Hembygdsföreningen i Björneborg. 



Sällskapets arbetsår går ut i dag. Mig har tillkommit 

 att söka gifva en öfverblick öfver dess verksamhet. Dock, 

 ännu en omständighet är oberörd! 



För mig som ordförande har under det gångna året 

 en ledande tanke stått framom de öfriga, framom dagens: 

 Sällskapets framtida verksamhet till vetenskapens och foster- 

 landets gagn. Denna tanke formade kärnan i de ord hvar- 

 med jag den 2:dra sistvikne oktober intog denna plats, och 

 i öfverensstämmelse därmed har jag sökt utföra mitt kall. 

 Det tillhör denna årsberättelse att äfven därom vittna och 

 jag ber att i stället för omskrifning få återgifva följande ur 

 mina nu åsyftade ord: „Vårt samfund blef till under en tid, 

 då en sjudande sträfvan att utvidga kännedomen om jor- 

 dens djur- och växtformer tryckte sin stämpel på natur- 

 forskningen, då arbetet för skapande af de naturliga syste- 

 men logiskt och historiskt måste utgöra en tyngdpunkt för 

 naturforskningen, under en tid, då växtgeografin bröt fram 

 som ny vetenskap. Snart hundra år hafva sedan dess för- 

 runnit, hundra år af en utveckling, på alla kulturlifvets om- 

 råden så oanadt snabb, att ingen kunnat därom sia. Nya 

 vetenskaper hafva kämpat sig fram, nya discipliner af de 

 gamla hafva vuxit upp ur dessas sådd. Idéer och riktningar 

 hafva växlat, men forskningens väsen att söka sanning har 

 icke förändrats, blott fördjupats. Den allt längre hunna 

 specialiseringen på alla områden har blott vidgat medve- 

 tandet, att vägen mot vetandets höjder icke går genom den 

 ena eller andra vetenskapen eller disciplinen, vare denna 



