170 Wikström. Oronmaneten (Aurelia aurita). 13. V. 1921. 



vara alldeles allmänna. Så mj^cket egendomligare tyckes 

 det, att jag under två somrars vistelse i den yttersta delen 

 av Åbo skärgård, näml. i Houtskär, vartdera året funnit 

 rikliga mängder av ovanligt små maneter. De närmare 

 omständigheterna beträffande dessa fynd må här nedan 

 meddelas. 



Det första fyndet av märkbart små maneter gjorde jag 

 under min vistelse i Houtskärs skärgård sommaren 1919, 

 då jag den 18 augusti i kyrkobyn (Näsby) nära en liten 

 brygga vid en tämligen lång och smal havsvik öster om 

 kyrkan fann en mängd exemplar av en storlek växlande 

 mellan 17 — 33.5 mm i diameter. I det lugna vattnet kring 

 bryggan summo maneterna i tämligen stort antal, och kunde 

 där utom de ganska talrika små exemplaren iakttagas även 

 djur av något större dimensioner, ungefär medelstora exem- 

 plar. Jag' utvalde och konserverade några av de minsta 

 (provet N:o IV, av den 18. 8. 1919). Såsom av provet 

 framgår, hade de flesta exemplaren en storlek av 20 — 26 

 mm i diameter. (Enligt en avbildning i M. Braun's „Das 

 zootomische Practicum" mäter ett medelstort exemplar av 

 Äurelia aurita från Finska viken 67 mm i diameter.) 



Sommaren 1920, då jag åter vistades i Houtskär (Träskby), 

 anmälde min son, lyceist D. A. L. Wikström, att han den 

 1 juli under min frånvaro insamlat i en havsvik, det s. k. 

 Östersundet, utanför vår sommarbostad, ovanligt små ma- 

 neter, vilka han funnit där i stora mängder. De insamlade 

 djuren voro även konserverade, ehuru i alltför stark for- 

 malinlösning. Den 2 juli gjorde jag därför en ny insamling 

 på det anvisade stället (prov N:o I). I synnerhet närmare 

 stranden, där solen gassade hetare, befanns vattnet då 

 nästan myllra av livligt kringsimmande små maneter. Bland 

 den stora massan försökte jag utvälja såväl av de minsta 

 och medelstora som av de största exemplaren. Såsom 

 provet utvisar, mätte någon av de minsta t. o. m. endast 

 ca 5 mm i genomskärning. Talrikast voro dock exemplaren 

 om ca 8 rhm, medan de största hade en diameter om ca 

 17 mm. Några nämnvärt större exemplar kunde varken nu 



