20 ' XXX. J. F. Baboi': 



se mi získati několik exemplářů až 22 i 23 mm. dlouhých (v maxi- 

 mální extensi za živa), ale nikdy ne více: všechny údaje, že byl na- 

 lezen ve velikosti až 3 cm. spořívají na omylu v určení, ačkoli je 

 velmi snadno tento druh správně rozpoznati. — Anatomických dodatků 

 nových nemám, připomenu zde jenom, že představuje tento druh — 

 aspoň v morfologické úpravě kopulačního apparatu — realisované 

 schéma rodu Arion vůbec, neboť má i provrtanou kopulační papillu 

 = ligula (jediné zde ze všech dosud anatomicky prozkoumaných Ari- 

 onň shoduje se s typickou penisovou papillou Helicid svým tvarem 

 i svou histologickou skladbou) i kopulační pliky (jakými se vyznačuje 

 skupina subfusciis), jež zde srůstají (aspoií částečně) a zmíněnou pa- 

 pillu obemykají; mohli bychom tedy považovati tuto specii za phylo- 

 genetické východisko pro všechny druhy rodu Arion, vyjímaje skupinu 

 fasciaťiis Nils. (s. Bourguignati Mab.), ale tím bychom so octli v kol- 

 lisi s geografickými názory Simrothovými, dle něhož Arioni vznikli na 

 západě (Canary a Portugalsko) a odtud se šířili na východ až po 

 Karpaty, přes něž jen poslední výstřelky tohoto rodu přestoupily. 

 Pozoruhodno je, že původní forma těchto, jíKí.s^f'«/mH?řs Mab. (dle Sim- 

 ROTHA 44.), je extérieurem našemu VeJdovsJit/i někdy velmi podoben, 

 anatomicky je však náš druh původnější; onen jakož i niinimus se 

 svými kratičkými zredukovanými ovidukty jsou formy nikoli primitivní, 

 nýbrž naopak odvozené, ba zakrnělé. 



V. Arion fasciatus Nilsson (s. P>ourgnignati Mab.), 



Z této skupiny jediný uvedený druh je v naší fauně zastoupen. 

 Jeho vzezření i anatomie je tak známa, že není třeba o tom žádné 

 podrobnější zmínky, jen jemnější systematiku této specie zde uvedu, 

 pokud má pro naše poměry faunistické zajímavosť. Celkem nutno 

 rozeznávati dvě subspecie, jež Pollonera dokonce považuje za samo- 

 statné druhy; k tomu však nejsou rozdíly jejich dosti veliký a mimo 

 to existují tvary přechodní. Přehled našich forem je tento: 



I. subsp. fasciatus Nils. (s. Bourguignati a Mab.) s. str. Hřbetní 

 kýl z podélných šupinek složený vždy vyvinut. Větší kusy s kýlem 

 slabším označuje Pollonera jako druh subcarinafus, nejsou to však 

 nic jiného, nežli staré vyspělé exempláře typické formy. Jako barevné 

 variety dosti konstantní můžeme mimo známý šedý typus rozeznávati 

 tyto: a) var. miser Poli. Menší odrůda (2^2 — 3 ř'>" délky, typus 

 3 — 4) barvy velmi bledé s okrajem nožním bez čárek. Mám jej od 

 Motola. hj var. Fcrussacii n. Forma veliká (5— G cm délky), barvy 



