10 XXXV. Jiiulřicli L. Baivíř: 



budo řeč v tomto pojednání, ač další roi^hodující chemické zkoušky 

 musí býti ještě konány, a sice soustavně a ve spojení s bádáním 

 petrograíicko-geologickým. 



Zlatonosné žíly nebo couky v zelenokamu Bohulibském se vy- 

 skytující jsou výplně nevelikých puklin. Křemen jejich a chlority 

 jakož i železo a zlato mohou všecky pocházeti z horniny samé vy- 

 louženíra a myslím, že také pocházejí. Jest však otázka, odkud po- 

 chází kyselina uhličitá, horninu rozkládající, a odkud pochází 

 síra, zlato a železo srážející a sice srážející oboje spůsobem siro- 

 vodíku, jakož přijímám v obou pojednáních svých roku loňského. 



Kyselina uhličitá může míti rozličný původ. Může aspoň 

 částečně pocházeti s hořejška a dostati se do horniny s vodou pukli- 

 nami od hůry. Mohla by také jinou částí přicházeti do horniny na 

 puklinách s vodou odněkud z duly. Hlavní pramen kyseliny uhličité 

 hledám však také v hornině samé. Jest známo, že kyselina uhličitá 

 vyplňuje velmi často předrobné mikroskopické dutinky nerostů hornin 

 vyvřelých, částečně až na tekutinu jsouc stlačena, kterážto se místem 

 uvolňuje každým, sebe nepatrnějším prasknutím horniny. V hornině 

 Bohulibské dá se i)římo jakožto tekutina mikroskopem dokázati 

 málokde, jsoutě živce dioritu i diabasu málo čerstvý, a plynnou bylo 

 by velmi nesnadno rozeznati od jiných plynů. Za to však bývají roz- 

 loženy uvnitř a produktem rozkladu bývají: alkalická slída a uhli- 

 čitan vápenatý, ovšem někdy také epidot. A uhličitan vápenatý 

 uvnitř horniny jako produkt rozkladu živců usazený zdá se na- 

 svědčovati tomu, že původně i hornina jest prosáklá kyselinou 

 uhličitou. 



Právě na diabasech okolí Pražského snadno můžeme pozorovati, 

 n. př. u Chuchle, množství žilek uhličitanu vápenatého v něm vzni- 

 kajících, nebo drť jeho spojujících, že se zdá na první pohled, jakoby 

 v diabasu samém byl nějaký zvláštní zdroj kyseliny uhličité. 



Druhá hlavní otázka týče se původu s í r o v o d í k a. 



Také sirovodík může míti různý původ. Nahoře tvořívá se, 

 jak známo, rozkladem látek ústrojných, rostlinných i živočišných. Ne- 

 máme však pro rozsáhlé, kyzy bohaté okolí Jílovské na povrchu 

 žádných takových zdrojů, které by byly mohly býti původem takového 

 množství sirovodíku, aby přispěním jeho vzniklo i ve hlubinách roz- 

 sáhlého okrsku tolik kyzů. Nějaká část sirovodíku ku tvoření kyzů 

 na puklinách mohla by eventuálně pocházeti i z hornin samých, 

 hlavně rozkladem mikroskopických zrnéček kyzových. Mám však za 

 to. že by to bylo nmožství jenom malé — nehledě k tomu zjevu, že 



