56 



XXXV. Jindřich L. Barvíř: 



Poiiyrovitá žula jihozápadních Čech jest zrna nestejnoměrného, 

 vynikají v ní totiž velké porfyrovitě vyvinuté živce barvy často na- 

 ěervenalé. Tmavší součástkou její jest biotit, ale nebývá ho mnoho, 

 a tak liší se zase od šedé porfyrovité žuly Šumavské, která jest bio- 

 titem bohatší a ostatně také velkými bělavými živci jest vyznačena. 

 Nestejnoměrností zrna porfyrovitá žula středočeská přibližuje se ovšem 

 poněkud porfyrům, ale možná, že i významem geologickým. Máť vlastní 

 své okrsky, a bude zkoumati, nejsou-li to snad podlouhlé pruhy. Tak 

 můžeme žulu tu sledovati od Bytíže neb ode vsi Hájů na myslivnu 

 Plac zvanou a jest po kraji silněji porfyrovitě vyvinuta nežli uprostřed 

 pruhu (?) toho, kdež nalezneme zrno zřetelně stejnoměrnější. Na jiho- 

 západ od Příbrami žula ta jde pruhem (?) podél hornin Příbramských 

 a zastihneme ji také na př. kus cesty západně od Tochovic. Zvláště 

 pěkně jest vyvinuta v okolí Krásné Hory a Milošova, kdežto jest 

 prostoupena couky antimonitovými a zlatonosnými. 



Povahu rudních žil u Krásné Hory a Mile sova vylíčili 

 dosud hlavně Jokely (1855), Grímm (1860 a 1861), Helmhackrr (1874) 

 a také Pošepný v díle svém na str. 165—180. dosti podrobně. 



Jest dokázáno, že tamější couky provázeny jsou žilami horniny, 

 kterou mnozí arci nazývají minetou, Helmhacker biotitickým diabasem, 

 ale sluší ji nazývati kersantitem, jak již Grimm ji jmenoval. Hornina 

 tato jest původně nahnědle šedá, jemnozrná s vynikajícími většími 

 lupénky biotitu a postrádá makroskopicky patrných rud. Proměnou 

 stává se zelenavě šedou, dalším pak větráním nabývá barvy modravě 

 popelavé neb i krevelově červené, někdy po hnědeli hnědé, a podobá 

 se pak vůbec nemálo zvětralé minete. 



Žíly kersantitu jsou tu v celém okolí velmi četné a mají celkem 

 směr V— Z, úklon pak asi 70° až 80° na jih. Jak známo jest z po- 

 pisův a dotvrdil mi laskavě inženýr pan Ad. Veska v Milošově, bývají 

 couky vázány sice zřetelně na žíly kersantitové, ale přece jen jaksi 

 zhruba, neboť zahýbávají velmi často úplně do žuly. Také kde objeví 

 se mineta, nemusí býti vždy antimonit. Dle pana inž. Vesky nelze 

 tvrditi, že by couky antimonitové mohly snad býti vylouženinou 

 z kersantitu, ba kde žíly kersantitové jsou značně široké, tam právě 

 že často antimonitové couky velmi se sužují. 



Máme zde tudíž, pokud lze dosud souditi, oi»ět nejspíše jen 

 konkordantnost puklin, dílem vyplněných kersantitom, dílem zlato vy- 



