DVERGNÄBBMUS. 85 



lärer ännu icke vara bestämdt afgjordt. I lefnadssältet 

 synes hon närmast likna den allmänna ^ och i män af 

 sin storlek lärer hon vara lika rofgirig som den. Lax- 

 man uppgifver att dess läte liknar ilädermössens^ hvil- 

 ken uppgift af Adj. Lilljeboug bekräftas. Hon synes 

 helst vistas bland buskar, på sumpiga ställen eljer i 

 brinkar nära vatten, der hon gör sig små gångar i jor- 

 den och gräsvallen. 



Födoämnen: hisckter utgöra dess mesta kost 5 men 

 hon förtär äfven kött, så väl af varmblodiga som kalk 

 blodiga djur, och hon är, efter sin storlek, ganska frät- 

 girig. Den, som fastnat i en snara, uppätes stundom 

 af sina kamrater. 



Fångst: Man fångar henne om vintren i råttfällor, 

 med små hål, borrade på sidan i en stock och med 

 nedgillrade ståltrådsfjädrar. I fällan lägges kött af en 

 fogel eller dylikt till bete. 



3. Dverg^-Uäbbmus (Sorex jnimilus n. sp.)- 



Artra. Svansen tunn, och af kropptns längd fram till 

 ögonen, belagd med längre här , mellan hvilka rin- 

 garna icke synas, slutas med en spetsig hårpen- 

 sel. IhifDudet nästan lika långt som öfriga krop- 

 pen. Ofvan rostgrå brun, under hvit. 



Synonymi: Sorex pumilus Öfvcrsigt af K. Vetensk. Akad:s 

 Förhand), i 844. p. 33. 



Beskrifning: Längd I t. 44- lin. Svansen 1 t. ^\ lin. 

 med hårspetsen '\ t. 4| lin. HufvudetGlin. Från nosspetsen 

 till ögat 2^ lin. — till ÖrÖppningen 4|- lin., mellan ögat 

 och öronöppningen 2 lin. Kroppen utom hufvudet. 6-i- 

 lin. Bakfoten från hälen 3^^ lin. Framfoten \^ lin. 

 Hufvudet, nästan lika långt som öfriga kroppen, är kä- 

 gelformigt med långt utdragen spetsig nos. Nässpetsen 

 bar och genom en vertikal fåra något tvåklufven. Kin- 

 derna på sidorna (mellan ögon och nosspets) något 

 svalda och starkt beväxta med talrika långa åt sidorna 



