90 GRÄFVARE. 



ka nedtill hopväxta, så att ingen rotation finnes mellan 

 dem. Bäcknet långt smalt och alldeles Öppet. Ossa 

 ilium framtill ulböjda^ foram. oblur. aflånga, mycket 

 långa. Os femoris kort, rätj caput kuleform. Troch. 

 major jemnt lika helg som hufvudetj Iroch. minor under 

 hufvudet baktill inåtj troch. tertius på utsidan något 

 nedanför^ cajjut infer. klubblik 5 ledfåran framtill platt j 

 condyli platta med fossa poplita^a smalare än hvardera. 

 Tibia lång, rät, trind, med crista starkt utstående tunn, 

 utåt böjd. Fibula mycket tunn, upptill vidt skild, öf- 

 ver midten hopsmält med tibia. 



Vistelseort och lefnadssätt: Denna är den största 

 till vår Fauna hörande Näbbmus. Hon förekommer, 

 likasom den aUmän?ia, Öfver största delen af Skandi- 

 naviska halfön, från det sydligaste Skåne till långt upp 

 i Lappland. Från Karesuando har jag erhållit henne 

 genom Prosten L^stadii benägna meddelande. Huru- 

 vida hon förekommer ännu längre åt norr, är väl icke 

 kändt, men troligt. I södra Sverige är hon icke säll- 

 synt, ehuru kanhända icke fullt så allmän, som S. vul- 

 garis. Dess tillhåll äro sänka ställen nära vatten, så- 

 som kärrakliga ängar, mossar, åbräddar och bäckdrag. 

 Här ligger hon om dagarna, för det mesta, dold i en 

 håla, och endast om man kommer att oförvarande stö- 

 ra henne, eller då hon märker något i närheten kom- 

 mande rof, iemnar hon sitt gömställe innan skymningen 

 utbreder sig öfver fälten. (Jemf. dock artikl. ^^Födoäm- 

 neii'^). Om nemligen en groda eller liten sork kom- 

 mer nära hennes gömställe, så angriper hon den ge- 

 nast, så väl om dagen, som om natten och söker att 

 indraga den i sin håla, der hon genast börjar för- 

 tära den. Grodan har ett eget läte, nästan likt en 

 kattunges skrik, då hon känner sig vara anfallen af ett 

 rofdjur. Hörer man detta skrik på en sank äng, så 

 kan man vara temligen säker, att grodan är anfallen af 

 en Näbbmus. Mest är dock denna i rörelse om nat- 



