70 GRÄFVARE. 



der det icke sä lätt är blottstäldt för öfversvämningar. 

 Man märker lätt ofvan jordytan hvar detta bo finnes j 

 ty der ligger merendels en mycket stor mullhög om- 

 gifven af tlera smärre. Trakten deromkring är genom- 

 ekuren af många underjordiska gångar^ livilka leda till 

 boet och äro äfven sins emellan förenade. Vår och 

 höst är Mallvaden isynnerhet sysselsatt med att gräfva 

 och uppkasta högar. Under heta sommaren och kalla 

 vintren är han mer overksam. Likväl ligger han icke 

 i dvala om vintren ^ åtminstone icke här i Skåne *) j 

 ty man ser ofta under den strängaste köldj då marken 

 är betäckt med snö^ att han uppkastar mullhögar på 

 fälten i skog och bland buskar. Afven förvillar han sig 

 då stundom upp ofvan jord och kan ej åter finna nedj 

 och att gräfva sig ned går icke lätt då marken är fru- 

 sen. Jag har flera gånger funnit honom lefvande på 

 snön^ midt under kallaste vintren. 



Födoämnen: Mullvaden lefver mest af insekter, 

 larver^ puppor, sniglar och daggmaskar, som han träf- 

 far under det han gör sina gångar i jorden 5 och med 

 detta arbete är han, såsom förut blifvit nämdt, sys- 

 selsatt morgon, middag och afton, samt troligen också 

 om natten. Derjemte förtär han äfven kött, så väl af 

 varmblodiga som kallblodiga djur, hvilka han sjelf dö- 

 dar eller finner döda. Instänger man flera lefvande 

 Mullvadar, uppäta de hvarandra, så att blott en blir 

 qvar. Tager man en lefvande ^luUvad -och lägger ho- 

 nom uti ett kärl, i hvilket man lagt mull, så gräfver 

 han sig genast ned i mullen och ligger orörlig 5 men 

 lägger man dä en död fogel eller mullvad e. d. i kär- 

 let, så märker han det genast, kommer fram^ vädrar 

 med det rörliga trynet, springer till, hugger liti och 



*) Kansko Mullvaden ligger i vintersömn i de nordligare 

 traktcrne. Pontopp. säger (i Norg. Nat. liist. IL p. 36), att 

 han i Norrige, liksom Igelkotten och Björnen, tillbt ingår vin- 

 tren i en stiindig sömn och utan föda. 



