ALLMÄN MULLVAD. 69 



ver beständigt under dess yta. Luften, solljuset och 

 vattnet skyr han, fastän han i nödfall kan simma bra. 

 I en temligen högland och torr mark, der jorden är 

 Jos, uppehåller lian sig helst. Här gräfver han gän- 

 gar med de andransvärdt starka framfötterna, och 

 under detta arbete upptäcker han lätt med sin skarpa 

 lukt, de maskar, insekter, larver m. m. som ligga i 

 hans väg. Dessa gångar gräfver han stundom så tätt 

 under jordytan, att de mer eller mindre synas deröfver. 

 Han söker då isynnerhet metmaskar, hvilka med snab- 

 ba rörelser skynda sig upp, der de märka att han 

 ämnar framgå. Stundom och, som det synes, mest ef- 

 ter regn, uppkastar han mullhögar^ han gör det små- 

 ningom och med korta mellanskof, under hvilka han 

 sannolikt med framtassarna förer jorden fram ur gån- 

 garna och under högen, samt bökar upp den med 

 trynet. Han kommer under denna förrättning aldrig så 

 hög tupp, att någon del af honom blir synlig ^ blott mul- 

 len välter upp ur midten af högen. Men vid den min- 

 sta rörelse han märker, (och han har ytterst fin hörsel), 

 drager han sig i ögonblicket tillbaka. — Mullvaden är mest 

 i rörelse kl. 8 f. m. , kl. 1 2 på dagen och kl. 5. e. m., 

 äfvensom om natten då allt är tyst. För honom är det eljest 

 natt hela dygnet ^ ty dess Ögon äro obrukbara för syn, hvilket 

 man lätt märker då han någon gång kommit vilse ur sitt 

 hål upp på marken, ty han är då alldeles redlös och kan 

 icke återfinna nedgången till sin boning. Är jorden lös, 

 nedgräfver han sig dock åter deri Ögonblickligt. Under 

 jorden kunde han dessutom ej begagna synförmågan, 

 om han ock egde den. 



Sitt egentliga bo tillreder han på ett större djup, 

 nemligen på vid pass två alnars djup. Detta bo, i 

 hvilket hannen lefver ensam med sin hona, består i ett 

 rundt hvalf af 1 — A^ fots genomsnitt och är konstigt 

 inredt samt beklädt med mossa, gräs och fina rötter. 

 Det ligger merendels i en kulle eller på en hög plats, 



