GG GRÄFVARE. 



de två mellersta bredare och lika langa eller mindre märk- 

 bart längre än de andra j hurntänderna hoptryckta med 

 en fåra och en utstående kant långs insidan, kindtän- 

 derna 4, trehörniga, sneda^ den främsta hoptryckt, 

 enspetsadj mellantänd. 3. spetsiga Ivårotiga, den främ- 

 sta störst. Framtänder nedan: 6, mejselforraiga i-1 

 bredast j 3-3 minst 5 hörntand, trinda, föga högre j mel- 

 lantänd. 3, den främsta störst. 



Skelettet: b) Främre extremitet erna och hvad som 

 dit hörer, hos .Mullvaden, äro bland det mest egna i 

 hela denna djurklass. Jemförda med Flädermössens, 

 visa de raka motsatsen: hos dessa äro frambenen 

 enormt förlängda och äfven spensliga för att utspänna 

 en flyghud och bilda vingar j hos Mullvaden äro de 

 ytterst förkortade och tjocka för att bilda spadar. — 

 Bröstbenet hos mullvaden liknar till bakre hälften rof- 

 djurens: det är smalt, något hoptryckt och består, 

 utom manubrium och processus ensiformis, af 3 styc- 

 ken, af livilka det främsta är kortast. jMen manubrium 

 är högst eget: det består af en temligen bred och 

 tunn horisontel benskifva, vid hvars bakre 4:dedel fä- 

 ster sig på hvardera sidan en utåt och bakåt rigtad 

 stjelk, som utgör ett ossifieradt brosk till l:sta costa^ 

 ft*amom dess fäste har benskifvan en flik 5 långsåt mid- 

 ten höjer sig en ganska hög tunn benskifva, en crista 

 sternalis,, liksom hos foglarna, för att gifva fäste åt starka 

 muskler för gräfningen^ den är högst på främre tre- 

 djedelen j vid hvardera sidan af framändan är en trind, 

 cylindrisk ledyta, på hvilken nyckelbenet är fästadt. 

 Nyckelbenet är mycket tjockt och kort, nemligen lika 

 tjockt som långt, upptill och baktill tvärt konkavt, har 

 framtill en utstående trubbig process, öfver hvars bas 

 finnes ett rundt hål. Inre ändan artikulerar genom en 

 aflång böjd konkavcrad ledyta med manubrium sterni, 

 yttre genom en platt och stor yta med en dylik 

 på öfra ändan af os humerij och blott genom ett 



