FLÄDERMUSSLÄGTET. 9 



ell flnt och skarpt läte. Sedan honorna blifvit drägti- 

 ga, skilja de sig, för någon tid, helt och hållet från 

 hannarna, flytta tillsammans i en merendels åt sol- 

 sidan vänd kavitet i ett träd eller en mur m. m., 

 der de utgöra en egen koloni, och tillåta ej någon en- 

 da hanne att intränga i deras boning. Här framföder 

 honan sina ungar, hvilket tillgår på det sätt, att hon 

 hänger sig upp, fasthakad vid tummarnas klor, böjer 

 svansen inåt och bildar derigenom, medelst skenkelhu- 

 den, en hängmatta, hvari ungarna vid födseln blifva 

 upptagna. Modren afi^iter nafvelsträngen och slickar 

 flitigt den nyfödde ungen. Hvarje hona föder 1, säl- 

 lan 2 ungar, som hon någon tid daggar medelst sina 

 2:ne på bröstet sittande spenar. Då någon fara på- 

 kommer och modren vill flytta sin unge, låter hon 

 honom haka sig fast vid spenen 5 och i denna ställning 

 flyger hon bort med honom. — Sedan honorna sam- 

 lats, aflägsna sig hannarna, och hvarje särskilt eller 

 flera i sällskap välja sig ett mörkt hal, der de till- 

 bringa dagarna. Man tror att de honor, som utgöra 

 en och samma koloni, gemensamt nära och värma un- 

 garna, så att då några flyga ut efter föda, de andra 

 skydda och värma de små *). Sedan ungarna äro 

 flygvuxna, hvilket hos oss inträffar i slutet af Augusti 

 eller i September, (ty i Juli och början af Augusti 

 finner man ännu ungar, som ej kunna flyga, — till 

 och med ungstinna honor), återvänder hannen, och hela 

 familjen trätTas då, samt under hela vintren, tillsam- 

 mans. Beträffande Flädermössens lefnadssätt kan jem- 

 föras: Kl hl, Deutsche Fledermäusse , Neue Annal. der 

 Wetter. Gesell. I. B. I. Abth. S. 11—26} Ornis 3. 

 p. 17 j Isis 1829, p. 640. 



*) Ett analogt fenomen förete några af polarzonens 

 simmfoglar, hvillca, enligt Fabers iakttagelser, gemensamt ruf- 

 va, utkläcka och uppföda sina ungar. 



