xVl INLEDNING. 



vill här blott anföra några få : den fossila Elgen, Hjorten, 

 Renen, Bäbocken m. fl. i våra torfmossar äro större 

 än de hos oss na lefvande af samma arter. Den i Li- 

 thauen nu lefvande Bos Bison är vida mindre än den 

 fossile^ som träffas i södra Skånes torfmossar^ men 

 denna är mindre än den^ som finnes fossil i England. 

 Bos Uriis , som förekommer så talrikt i torfmossar- 

 na här i södra Skåne, är mycket mindre än den, 

 som träfTas i torfmossarna i England , och denna är 

 dock vida mindre än den Bos Urus, som förekommer 

 i de ännu äldre mergel-lagren i samma land. — Den- 

 na regel för storlek efter ancienniteten gäller ej blott 

 för däggdjur, utan äfven för foglar och amphibier. Så 

 vidt jag vet är dock menniskan ett undantag j af henne 

 hafva fordom, likasom nu, varit större och mindre racer, 

 men i intetdera afseendet hafva de Öfverskridit måttet 

 af de ännu lefvande. 



På grund af de här ofvan framlagda geologiska 

 åsigter, anser jag vår Skandinaviska både lefvande och 

 postpliocena Fauna, hafva på mycket skilda tider in- 

 kommit från helt skilda håll, nemligen: 



från söder: från nordost: 



Talpa eiiropwa! *) Gulo borealis. 



Erinaceus europceus! Mustela Lutreola. 



Felis Lynx. Canis Lagopus. 



Mustela Putor his! Sminthus betulimis. 



Martes sylvestris {och foifia) Lemmus medius. 

 Lutra vulgaris. — rufocanus. 



Meles Taxus! — rutihis. 



Ursus (spelmisj fossil! — Norvegicus. 



— Arctos! Lemmus schisticolor. 

 Canis familiaris [ferusj ! Pteromys volans. 



— milpes. Lepus borealis. 



*) Alla ärter, vid hvilka detta tecken står, anser jag med 



full säkerhet hafva inkommit den södra vägen. 



