INLEDNING. XI 



garj ty eljest hade deruti ej kunnat komma en sådan 

 mängd af träd, som deri finnas hopade. Denna flod 

 förutsätter ett stort land. — En dylik submarin torf- 

 mosse skall äfven finnas på Bredgrundet mellan Skan- 

 ör och Dragö. 



Allt detta bevisar påtagligt, att der södra delen af 

 Östersjön nu finnes, fordom varit landj och alltså öf- 

 verensstämma de geologiska data med de förut anför- 

 da zoologiska uti bevis för den åsigtens riktighet, att 

 Skåne fordom varit landfast med Tyskland. 



Sedan detta blifvit bevisadt och äfven ådagalagd t, 

 att Sverige efter förstörelseperioden från detta håll be- 

 kommit sin första Flora och Fauna; så torde vi äf- 

 ven vilja göra oss en redig föreställning derom , huru 

 det land, som nu kallas norra Skandinavien, sannolikt 

 då såg ut, samt huru det småningom kommit att blif- 

 va sådant det nu befinnes vara. Vi hafva genom er- 

 farenhetsrön, om hvilkas tillförlitlighet hvar och en kan 

 genom egen undersökning öfvertyga sig, ådagalagt, att 

 Skandinaviska vallen är stadd i en småningom skeende 

 rörelse på det sätt att de norra trakterna höja sig och 

 de södra sänka sig. Innan denna höjning af de norra 

 trakterna började, måste de hafva varit lägre än de 

 nu äro, — det är ju påtagligt! Ja, man har skäl till 

 den förmodan att de då (när södra delen var uppe 

 och landfast med Tyskland] antingen voro helt och 

 hållet sänkta under hafsytan, eller på annat sätt befun- 

 ne sig i sådant skick (t. ex. voro täckta af is), att de 

 ej kunde af lefvande varelser bebos. Endast genom 

 att antaga detta kunna vi Törklara det zoologiska feno- 

 men, att åtskilliga af de djurarter, som från söder hit 

 inkommit efter förstörelseperioden, och således tillhöra 

 landets äldsta postdiluviana Fauna, härstädes aldrig fun- 

 nits längre åt norr än Skåne t. ex. Unis, Bison, Ur sus 

 spelcBUS , Cermis Tarandus (fossilis) Sus Aper m. fl. 

 Hade landet sträckt sig längre åt norr och der varit 



