INLEDNING, ' W 



hafvefc på denna kust inkräktat 197 alnars bredd och 

 således kring 2 alnar om året. Ännu mer har hafvet 

 inkräktat vid sydspetsen. År 1841 mätte jag afståndet 

 från Falsterbo Fyrtorn till närmsta strandbröst åt vester och 

 fann det vara 129 alnar ^ år 1846 var afståndet ej 

 mer än 109 alnar, och i Oktober månad detta år 1847 

 var det 102 alnar. I sistlidne Maj månad erhöll jag 

 i SjÖcharte-Archivet i Stockholm kännedom om en char- 

 ta, som af Sjömätnings-corpsen .blifvit upprättad år 1813. 

 På denna står Fyren utsatt 246 alnar från vestra stran- 

 den. Afståndet mellan Fyren och strandbröstet har såle- 

 despå 34 år (från 1813 till 1847) minskats med 144 

 alnar, h vilket i medeltal gör öfver 4 alnar om året. Ännu 

 större minskning har under samma tid skett i afstån- 

 det från nämde Fyrtorn till landets sydvestspets och till 

 sydöstra stranden. — 1 öfverensstämmelse med detta fe- 

 nomen står äfven det, att i alla städer vid Skånes sö- 

 dra kust trätfas, vid gräfningar i jorden, stenlagda ga- 

 tor, af hvilka den lägsta oftast ligger föga Öfver nu va- 

 rande hafsytan. Men det mest absoluta bevis för lan- 

 dets sänkning vid denna kust äro de der befintliga 

 suhmarina torfmossarna. Sådana finnas på mångfaldiga 

 ställen långs stranden från trakten af Dybeck till trak- 

 ten mellan Trelleborg och Falsterbo. En dylik vid 

 Landskrona omtalas äfven i Hårlemajns Dagbok af år 

 1751 sid. 125. — Men den, jag närmast undersökt 

 och afvägt, tinnes i mil vester om Trelleborg under 

 en långs kusten liggande grus- och stenas, kallad Jä- 

 ravallen *}. Denna torfbädd har här en mäktighet af 

 10 fot, af hvilka blott 2 fot 5 tum ligga öfver hafvets 



*) Jag skall på ett annat ställe utförligare beskrifva den- 

 na, för vår äldsta postpliocena Fauna mäikvärdiga ås; här 

 vill jag blott erinra, att den öfversvämning som uppvallat 

 den, inträffat under alluvialperioden; ty eiratiska blocl< ligga 

 på bottnen af de torfmossar soni finnas under åsen. 



