vin INLEDNING. 



Vända vi oss härifrån till vestkusten, så märkes 

 ingen höjning förr än vid Gkim^tén^ ofvanom Falken- 

 benberg, der den likväl är mycket obetydlig 5 vid 3Iar- 

 strand är den ej mer än kring 1 fot på seklet^ vid 

 Fjellbacka 2 fot på lika lång tid. Vid Strömstad utgör 

 höjningen, efter fiskrarnes och lotsarnes uppgifter, vida 

 mer 5 men inga vattenmärken äro der för så lång tid 

 sedan inhuggna, att någon säker beräkning för seklet 

 kan uppföras. Vid Norriges kust, ända upp till Nord- 

 kap, finnas tallösa bevis för landets höjning, men jag 

 känner inga säkra märken för en bestämd tids beräk- 

 ning. Dock synes det mig temligen afgjordt, att landet 

 vid Nordkap höjer sig mer, under hvarje mansålder 

 än på något annat ställe vid Skandinaviens kust. 



Hvad vi således redan i detta ämne med viss- 

 het känna är, att landet på lika lång tid befinnes höja 

 sig mer och mer, ju längre åt norr man iakttagit höj- 

 ningen 5 samt att ingen jordytans förändring i förhållan- 

 de till hafvet förmärkes längre i söder, såsom vid Carls- 

 krona och Sölfvitsborg på Ostkusten, eller vid Laholm 

 och längre ned på Vest kusten. 3Ieii gå vi ännu längre 

 åt söder, så finna vi snart, att en motsatt rörelse eller 

 småningom skeende sänkning, der eger rum. Denna 

 skall naturligtvis märkas mest på längsta afståndet från 

 axeln, således vid Skånes sydspets j der har den ock- 

 så mest blifvit iakttagen. Första anledningen dertill 

 var, att Llnné under sin Skånska resa år 1749 mätte 

 afståndet från stranden till Stafsten — en upprättstå- 

 ende sten ett stycke vester om Trelleborg — och fann 

 det utgöra 357|- alnar. Under en resa 1836 kom jag 

 att mäta afståndet och fann att det ej var mer än 167 

 alnar. Således hade det på 87 år minskats med 190 

 alnar. I April månad 1817 mättes åter samma stens 

 afstånd från närmsla strand och befans vara 160 al- 

 nar. Således hade det på de sista 1 1 åren minskats 

 med 7 alnar, och på 98 år, från 1749 till 1847 har 



