band med deras krigiska lynne. Den är att anse som 

 en mildare yttring af samma begär, hvilket fordom 

 dref dem, att på vikingsfärder söka blodiga äfventyr. 

 — Denna lust bör ej qväfvas 5 den kan komma Fäder- 

 neslandet till nytta. Men hos Ynglingen bör man gif- 

 va den en mer ädel och jMenniskan mera värdig rigt- 

 ning. Detta sker, om man vid sidan af jagtbegäret, 

 väcker kunskapsbegäret. Hos den jagtälskande Yng- 

 lingen väckes detta lättj ty sjelfva jagtluslen förutsät- 

 ter en inre litlighet, som icke kan vara intresselös. 

 Blott man gör honom uppmärksam och ger honom an- 

 visning att sjelf anställa undersökningar i Naturen, skall 

 han icke underlåta dem, och han skall derföre belönas 

 med mången glad njutning, hvilken han, såsom blott 

 Jägare, aldrig hade fält. För en sådan anvisning, till 

 anställande af egna undersökningar i Naturen, önskar 

 jag att Jägaren ville anse närvarande Handbok. 



JMen om det är vigfigt för Jägaren att närma sig 

 Zoologen, för att af jagten vinna ett förädladt nöje 5 

 så är det icke mindre vigligt för Zoologen att närma 

 sig Jägaren, för att lära känna de djur, som äro före- 

 mål för hans vetenskap. 



Med Zoolog förslår jag icke den, som endast i 

 Naturalie-kabinetterne sysselsätter sig med Djuren, så- 

 som med döda ting 5 ulan den, som studerar denna 

 del af den léfvande Naturen, såsom lefvande *). Den 

 förre kan väl lära sig namnen på en mängd djurarter, 

 och några anekdoter om hvardera: han kan lära sig 



*) Jag önskar att man icke måtte missförstå mig. Jag 

 anser Naturalie-samlingar ganska nödvändiga, för att i dem 

 kunna anställa noggranna jemförelser mellan närbeslägtade 

 Arter, och för att, likasom med en enda blick, kunna öfver- 

 skåda det hela. Men jag anser dem ej för ändamål, utan 

 för medel, och jag tior att Naturalie-Kabinetter icke kunna 

 begagnas, till fördel för Vetenskapen, utan af den^ som först 

 eller derjemte i Naturen studerar Natur-alstern. 



