ALLMÄN IGELKOTT. ,' 97 



bekanta har sett en tam räf döda Igelkotten på det vis, 

 att han stack sin spetsiga nos långs nosen af den hop- 

 rullade Igelkotten j fattade der tag om ena bakbenet; 

 och drog det fram^ hvarefter Igelkotten, som måste 

 utsträcka sig, genast blef ihjelbiten. Att han blir rof 

 för höken, har jag sjelf sett. — Igelkotten blir lätt tam 

 och skall då ej vara besvärlig, emedan han låter tag- 

 garna ligga lösa, slätt åt huden. Blir han retad, så 

 reser han taggarna upp Öfver hela kroppen och drager 

 dem fram öfver ögonen. I denna ställning rusar han 

 stundom på sin fiende, t. e. en katt eller en hund, som 

 äter med honom ur samma kärl, och biter honom med 

 eftertryck. Ser han sig Öfverväldigad, så rullar han sig 

 hastigt samman, lägger näsan mellan frambenen långs 

 åt bröstet, drager bakbenen framåt och spänner pig- 

 garna skarpt ut åt alla håll. I denna ställning är han, 

 som ofvan nämdes, merendels fredad för hundens 

 anfall. 



Födoämnen: Dessa utgöras mest af djur, så väl 

 varmblodiga som kallblodiga, samt insekter, larver och 

 maskar. IMen han skall äfven förtära frukt, äpplen, pä- 

 ron och bär. Isynnerhet skall han i trädgårdarna för- 

 tära mogna krusbär, som han äter från de nedhängan- 

 de grenarna *). 



Fortplantning: Igelkotten parar sig i Maj, vanligen 

 i skymningen och under buskar i skogen. Honan skall 

 gå drägtig i 7 veckor, och vid slutet af Juni eller bör- 

 jan af Juli föder hon' vanligen i O ungar, i löf- och 

 mosshögar, under rötterna af albuskar e. d. och ned- 



*) Jag kan likväl nämna att i prestgårdsträdgården vid Nöb- 

 belöf, der, äfvensom i tillgränsande vildplantering, Igelkotten fin- 

 nes, och der äfven är god tillgång på krusbär, jag aldrig märkt 

 att han förtär dem; kanske han har nog ymnig föda af der 

 förekommande markmöss m. m. Eljest har jag också sett 

 hundar med begärlighet uppsöka och förtära mogna krusbär. 



Skandiir.s Dåggdjnr. 1 



