132 ROFDJUR. 



dii ändkavitet ovalj ulna långs utsidan konkav. Femvr 

 8 t, 6. 1.; trochanter major lika hög som caput ^ arti- 

 culalionsfåran för knäskålen bred^ jembred, med smala 

 bräddar. Tibia 9 t. och Fibula S^- t., helt skilda. • 



Vistelseort och lefnadssntt: Detta grymma rofdjur, 

 det enda till tigerslägtet hörande vilddjur i våra sko- 

 gar^ förekommer i de flesta landskapen på den Skan- 

 dinaviska halfön. Talrikast förekommer det i Svea Rike 

 och Norrland; såsom i Upland, Södermanland^ Yermland 

 och Dalarna m. m. Åt söder träffas det,, ehuru i mindre 

 antal, genom Östergötland, Småland och ner i Blekinge. 

 Någon gång, men ytterst sällan, skjutes under löptiden 

 en eller annan Lo i Skånes nordligaste bergiga och sko- 

 giga trakter j i Södra Skåne , der dock Vargen stundoni 

 infinner sig, visar Loen sig aldrig. At norr finnes Lo- 

 djuret långt upp och förekommer i stort antal ännu i 

 Helsingland , Dalarna och Jemtland 5 dercmot synes det 

 vara mer sällsvnt i Ano:ermanland och Yesterbotten : i 

 södra Lappland förekommer det sällan och, så vidt jag 

 vet, aldrig i norra Lappmarkerna. Afven äro Loar säll- 

 synta i fjälldalarna i Norrige, der de dock omtalas t. e. 

 i Hallingdalen ända upp till Aal. På fjällen har jag al- 

 drig hört dem omtalas j inom polcirkeln förekomma 

 de icke. 



Loen har sitt stamhåll i täta och bergiga skogar, 

 der han finner passande gömställen och tillgång på rof. 

 Så länge denna finnes, qvarblifver han i den trakt han 

 en gång valt sig, om han ej derifrån blir bortjagad, 

 hvarefter han dock merendels återvänder så länge till- 

 gång^ på föda förefinnes. jMen är det vilda i trakten 

 utrofadt, så stryker han kring, tills han finner en an- 

 nan passande jagtpark, der han fäster sin bostad och 

 qvarstannar så länge villebrådet räcker. Under löptiden 

 stryker han dock vidare omkring , men återvänder der- 

 efter till den trakt, från hvilken han först utgått. Van- 

 ligen träffas honan med sina ungar i samma trakt, och 



