LO. 133 



merendels vistas äfven hannen i deras grannskap. Hela 

 familjen uppehåller sig i samma trakt under sommaren, 

 hösten och början af vintren, tills parningstiden inträf- 

 far , då de gamla bortdrifva ungarna , hvilka derefter 

 välja sig en annan jagtmark och ej vidare träffas till- 

 sammans med de gamla. Blir ena maken dödad, så 

 ersattes merendels förlusten genom en yngre 5 hvarföre 

 man ej sällan träffar en gammal hona tillsammans med 

 en yngre hanne^ och tvärtom. Detta är också orsaken 

 dertill, att då en af sällskapet omkommit, lemna de an- 

 dra ej trakten, ulan qvarstanna och jaga der, hksom 

 förut. 



Om dagen ligger Loen merendels stilla, så framt ej 

 hungren tvingar honom att söka föda, eller han af menniskor 

 eller hundar blir uppskrämd. Han hvilar då stundom i en 

 bergsskrefva eller på annat doldt ställe 5 merendels läg- 

 ger han sig dock på en upphöjd plats, en bergsknall, 

 eller en större sten omgifven af buskar, hvarifrån han 

 kan se om någon fara holar eller något rof nalkas. 

 Afven om natten ligger han vanligen stilla i en bergs- 

 klyfta, under stenar, vindfällen eller ett ro thvalf. I skym- 

 ningen och i gryningen är han mest i rörelse och ströf- 

 var kring för att söka rof. Sedan han ätit sig mätt, 

 lägger han sig att sofva tills hungren eller någon på- 

 kommen fara väcker honom. Uppstötas de gamla Loarna 

 med sina ungar af jagthundar, så söka ungarna meren- 

 dels snart sin räddning genom att klättra i träd 5 de 

 gamla söka undkomma .genom språng,' och hannen gör 

 då ofta ganska långa utfarter. Stundom förföljes han 

 derunder i flera dagar innan han fälles. Honan stannar 

 merendels qvar i den trakt, der ungarna träat. Äro 

 hundarna goda och förfölja spåret med ifver, händer 

 merendels förr eller sednar€ att de ställa Loen, d. v. 

 s. nödga honom att framom en sten, en trädstam el- 

 ler dylikt stanna och sätta sig till motvärn, der hun- 

 darna då göra ståndskall, hvarigenom jägare^n får 



