1 L L E R. 151 



det några aluar och rakt ut i en torfgraf; hvarur jag 

 knappast fått det^ om ej hunden gripit det. Då jag 

 öppnade magen^ befanns den innehålla en nästan allde- 

 les helslukad groda, och för öfrigt var hela tarmkana- 

 len full af lemningar efter dylika." — Grodor synas ut- 

 göra en af Illerns favoriträtter 5 och af en pålitlig Jägare 

 har jag den underrättelsen, att lllern om vintren sam- 

 lar sig ett större förråd af dessa, i skilda hål vid sitt 

 bo. Han lemlästar dem, genom att aflDita benen, så 

 att de ej kunna hoppa bort. Först när dessa äro för- 

 tärda, går han åter ut och samlar ett nytt förråd. — 

 Pallas omtalar att lllern finnes vid stränderna af Kaspi- 

 ska och jMeotiska sjön, der han lefver af fisk och tal- 

 rikt förekommer vid fiskarenas bodar. Hos oss märker 

 man ibland, att han om vintren utlurar fisken under brädd- 

 isen, likasom Uttern. 



Fortplantning : Parningen sker i skitet af Februari 

 eller i iMars, och honan föder i Maj månad 4 — o nå- 

 gon gång 6 ungar, hvilka hon inbäddar i torrt hö, i en 

 jordkula eller bergsskrefvaj stundom träffas de under 

 en stenhop eller rishög. Vid sidan af denna finnes 

 (månne alltid?) en annan kula, hvari de gamla lägga 

 det förråd, de hemburit för sina ungar och hvilket of- 

 tast består i grodor, fogelungar och möss. 



Jagt: Hos oss skjuter man lllern med hagel, då 

 han händelsevis träffas, eller också låter man hundarna 

 uppsöka hans kula, hvarur man antingen utgräfver ho- 

 nom, eller lägger en uttersax vid ingången. Man kan 

 äfven framlocka honom ur sitt gömställe, om man an- 

 tingen företager sig, att i dess granskap mot en slip- 

 slen slipa en knif eller annat stålinstrument, eller ock- 

 så tager ett par kiselstenar och gnider eller knackar 

 dem emot hvarandra.. lllern kommer då genast ut i 

 hålet af kulan, för alt efterse hvad som är på färde — 

 och kan då lätt fällas. Hunden angriper honom ej ger- 

 na, dels emedan han häftigt biter från sig, och isyn- 



