FLODILLER. 455 



ven i brokistor, gamla murai^^ trädrötter och hålor vid 

 åstränder, är dess vanliga tillhåll 5 men han är icke så 

 uteslutande ^ som Uttern, fästad vid grannskapet af vat- 

 ten. Han gör ibland ansenliga utvandringar från delta 

 sitt naturliga element, och år 1837 anträffades en Flod- 

 Iller uti en tät granskog åtminstone halfannan fjerdings- 

 väg från närmaste vattendrag. 



Till sin natur är Flodillern snål och ilsken 5 då man 

 nalkas honom och han icke kan undkomma, sätter han 

 sig djerft till motvärn, hvarvid han fräser och spottar 

 som en katt. Han låter vanligtvis då äfven höra ett 

 skarpt gnisslande och med en egen slags smackning 

 blandadt läte, som har någon likhet med Spillkråkans, 

 eller en liten hunds skällande. Söker man då att taga 

 eller ens vidröra honom, så hugger han häftigt ifrån 

 sig, hvarvid hans ögon glinjma af ilska. Ehuru Flod- 

 illern är mera vild än skygg, fordras det dock lång 

 tid att tämja honom, isynnerhet om han blifvit fångad 

 som gammal. Likväl låter äfven det göra sig, om man 

 dermed vill hafva besvär 5 och slutligen kan man till 

 och med förmå honom att, likasom Ekorn, löpa omkring 

 uti ett vid hans bur anbragt hjul 



Födoämnen: Fisk, kräftor och grodor, äfven som 

 mindre däggdjur och foglar, utgöra Flodillerns födoäm- 

 nen och ibland få till och med skogsdufvor och hjer- 

 par tillsätta lifvet för hans aptit. — I dem jag öppnat, 

 har jag funnit fragmenter af kräftor och vattenrätter. 

 De, hvilka Hr Falck hade lefvande, föredrogo småfoglar 

 och lefvande kräftor framför annan spis j bland de fisk- 

 sorter Hr Falck lät gifva dem, hade små Laxforeller 

 ett afgjordt företräde j men Nors vidrördes icke, ej en 

 gång efter ett helt dygns fasta. — Flodillern håller sig 

 hkasom Uttern, länge under vattnet och behöfver, för 

 att andas, blott uppsticka näsan öfver dess yta. Då 

 han dessutom simmar med utmärkt snabbhet, kan han 

 lätt fånga fiskar, kräftor och andra vattendjur. 



