'162 ROFDJUR. 



med hundar. I rikets nordliga landskap fångas han om 

 vintren med stockar, i hvilka man till bete nyttjar hjer- 

 pehufvLid; möss eller färsk fisk. Se Nordholm Jemt- 

 lands (Ijurfänge, sid. 44. — Likväl synes denna djur- 

 art nu mera icke fångas i så stor mängd som fordom, 

 då dess pelsverk var mer i bruk och mer värderadt. 



Nytta och skada: Att Hermelinen gör betydlig ska- 

 da, isynnerhet på jagtbanan, ser man under artikeln Fö- 

 doämnen. Han gagnar derigenom att han förlär en stor 

 mängd råttor, lemmingar och mullvadar, hvarigenom han 

 i somliga orter hindrar dessa skadedjurs allt för stora 

 tillväxt. — Hermelinens snöhvita vinterfällar, med sina 

 svarta svanspenslar, afgifva ett skönt och kostbart pels- 

 verk, som likväl fordom brukades mera än nuj kanske 

 derföre att den sköna hvita färgen med tiden förlorar 

 sig och blir gul. — På Pontoppidans tid prydde sig 

 nästan hvarje bättre fruntimmer i Bergen dermed. Da- 

 merna brukade det äfven som foder i sina kappor. (Pont. 

 Norg. Xat. Hist. sid. 49). 



Äfven hos oss nyttjades förr hvita hermelinskinn, 

 beströdda med de svarta svanstofsarna, till bräm och 

 foderverk af damerna. Äfven bars en hermelinrock (Talar) 

 af de fordna Riksråderna^ nu mera bäres, i dess stäl- 

 le, en hermelin-mantel blott af Statsministrarna vid hög- 

 tidliga tillfällen. — Som fruntimmers prydnad äro her- 

 melinskinn numera urmodisa. På andra ställen lärer det 

 ändock vara eftersökt, helst Th. Bell förtäljer, att inför- 

 seln deraf till England, blott under året 1833, steg till 

 105, 139 st. De hvitaste och vackraste fås från de nord- 

 liga trakterna af Norrige, Lappland och Siberien. 



ISinåvesla (Mustela vulgaris Erxl.). 



Artm. Svansen kortare än bakbenen, vt an härpensel, 

 enfärgad och af kroppens färg. Öronen enfärga- 

 de. Fallen om sommaren o fr an rödbrun, under 

 hvit; om vintren i de norra landskapen helt hvit. 



