SMÅVESLA. 165 



Qellryggen samt de trakter som ligga norr om denna. 

 Utom Skandinavien förekommer hon i hela Europa och 

 skall isynnerhet vara talrik i Siberien, äfven i dess mest 

 Östliga och nordliga trakter. 



Likasom Hermelinen har hon sitt tillhåll i stenhö- 

 gar, gärdsgårdar, trädrötter, jordhål o. s. v. dock skall 

 hon oftare än Hermelinen uppehålla sig i gamla mu- 

 rar, källare, lador, stall och andra uthus. I sina rörel- 

 ser är hon lika liilig och i lynnet lika rofgirig som för- 

 ra. Likasom denna springer hon lätt i träd och utlurar 

 dervid foglar på sina reddar, och utsuger äggen eller 

 dödar och uppäter ungarna. 



Födoämnen: Dessa bestå hufvudsakligen i möss och 

 lemmingar af alla slag samt mullvadar, Togelungar och 

 småfogelj sällan angriper hon höns, kycklingar, harun- 

 gar eller rapphöns. Hon biter sitt rof i halsen eller i 

 hufvudet, och hjernan är det hon först förtär. Äfven 

 tycker hon mycket om ägg, krossar och utsuger dem 

 gerna. 



■Fortplantningen sker om våren och honan föder i 

 Maj 4 eller ö ungar i ett med löf, mossa eller torrt 

 gräs bäddadt ide i en jordbrink,s ihåligt träd eller sten- 

 klyfta. I England -anses denna djurart hafva 2 eller 3 

 kullar årligen 5 måhända samma förhållande eger rum 

 hos oss. Ungarna äro i. början mer grå- än rödbruna. 



Fångst: ]Man fångar henne i fällstockarj äfven i 

 vanliga råttfällor, i hvilka man till bete inlägger en råtta 

 eller en liten fogel. 



Nijtta och skada: I södra Sverige der hon är säll- 

 synt är hvarken dess nytta eller skada betydlig. Der 

 hon är mer allmän anses hon vara ett mycket mer 

 nyttigt än skadligt 'djur, isynnerhet derigenom att hon 

 både på fälten förstör skadliga Gnagare, och genom 

 sin böjelse att vistas vid och uti menniskors boningar, 

 håller lador, logar, och kornbodar rena för råttor och 



