170 ROFDJUR. 



i dess höiisliuS; dit han om natten insmugit sig och 

 ihjälbitit höns. Jag höll honom någontid bunden i lång 

 kedja j han var vild och obändig ^ klättrade upp och 

 ref ned allt hvad han träffade, drog till sig allt hvad 

 han räckte, om ock blott med bakfoten, och sönderbet 

 allt hvad han kom öfver. Han morrade som en ond 

 hund, men lägre, då man nalkades honom, och högg 

 uti hvad man räckte åt honom. Han var mest i rö- 

 relse om natten och lag stilla största delen af. dagen. 

 Då han sof låg han i ring som en hund, och doide 

 hufvudet i den yfviga svansen. 



Födoämnen: FÖr tama foglar, gäss, änder, hons 

 och dufvor, är stenmården ett ganska skadligt rofdjur. 

 Smyger han sig under natten in i ett dufs'ag eller 

 hönshus, så dödar han allt hvad han träffa*, afbiler 

 och förtär först hufvuden, samt enligt hvad nan påstår 

 dricker den ljumma bloden, och förtär der-fter köttet. 

 Äfven släpar han stundom den dödade fobien med sig 

 i sitt gömställe, der han plockar och u?päter honom. 

 Han smyger sig på och för lär också villfogel, såsom 

 rapphöns, lärkor, teister, ripor m. m. , ifvensom harar^ 

 lemmingar, rättor, grodor m. m. Äfven i tama tillstån- 

 det förtär han helst kött och ägg 5 mer han håller der- 

 jemte till godo med mjölk, rötter och bröd. 



Fortplantning: Stenmården skall jara sig tidigt om 

 våren och i April eller iMaj föda 4—5, någon gång 

 ända till 7 ungar i en stenklyfta ellei ihåligt träd. 



ISytta och skada : Den sednare er man under ar- 

 tikeln Födoämnen; den förra är obetydlig, ty fallen, 

 som anses vara mindre fm och rik, är mindre vär- 

 derad än skogsmårdens. 



Anmärlin. \): Lefvern är delad i 7 flika och har en stor gall- 

 blåsa. Magen är king ooh smal, ofan tjockast och un- 

 der midten krökt. Tarmkanalen, sm saknar blindtarm, 

 är 3 aln. 8 tum. Således förhåller an sig till kroppens 

 längd som 4[ till h. 



