SKOGSMÅRDEN. 173 



ur det ena trädet i det andra 5 och som han är utmärkt 

 liflig och snabb i sina rörelser, kan han på detta sätt, 

 då han blir förföljd, genomlöpa en hel skog utan att röra 

 vid marken. — Han är vild och obändig då han fån- 

 gas gammal 5 men tages han ung, kan han lätt tämjas 

 och blir då genom sina vackra former, sin präktiga färg, 

 sina lifliga och lätta rörelser, sitt vänliga och lekfulla 

 väsende ett af de angenämaste smekdjur man kan ega. 

 Jemf. Jägareförb. Tidskr. 1. Arg. 1832. sid 307. 



Födoämnen: Större och mindre skogsfogel: tjäder, 

 orre, hjerpe, skogsripa m. fl. smyger han sig på och 

 dödar' genast 5 ungharar ulliirar han då de sofva och 

 efter ekorren håller han ofta en häftig jagt^ han förföl- 

 jer honom ur det ena trädet i det andra, tills han ut- 

 mattat honom , då han gripes och fortares. Afven för- 

 tär han alla slags råttor och lemmingar. Agg tycker 

 han mycket om, och uppsöker dem både i träden och 

 på marken. 



Fortplantning : Skogsmårdens parningstid infaller i 

 Februari och honan ynglar sist i April % eller 3, säl- 

 lan 4 ungar. Dessa lägger hon i något ihåligt träd i 

 ett ekorrebo eller fogelnäs te, eller också i någon bergs- 

 klyfta, alltid på en mjuk bädd af löf och mossa. Un- 

 garna äro muntra, och lekkära, och de kunna lätt täm- 

 jas, äfven om de tagas sedan de fått Öppna Ögon och 

 vana på friare lefnadssätt. (Se berättelse om en på 

 Baldersnäs uppfödd mård, i Jagar ef. Tidskr. i sid. 307). 

 — I Schveitz och Tyskland uppfödas mårdungar ej säl- 

 lan af Jägare. De bli då tama som hundar, följa och 

 karessera den, som matar dem. Deras mest omtyckta 

 sällskap är hunden, med hvilken de timvis leka, kattar 

 tåla de icke (Romer et Sciiixz). 



Jagt och fångst: Då det endast är om vintern 

 som Mårdens skinn duger till pelsverk, så är det ock- 

 så nästan endast under denna årstid, man skjuter eller 

 fångar honom. Mest jagas han då på det sätt, att man 



