GRÄFLING. 187 



så godt han kan, och insomnar. Träffas han då och 

 lägges in i hus^ sofver han så länge kylan varar ^ men 

 infaller blidt väder^ så vaknar han och sätter sig i rö- 

 relse. Jag har märkt att han under sådana förhållan- 

 den sofver mer om dagen än om natten. Den jag un- 

 der ett par veckor i Mars iakttagit^ sof om dagarna, 

 men hade -om nätterna ofta varit vaken och stökat om- 

 kring. Slutligen dog han, troligen af brist på passande 

 föda. Att han icke i sitt hide samlar matförråd för 

 vintren, är genom fleras erfarenhet afgjordt *). Gräf- 

 lingen är ytterst varsam och skygg ^ vid den minsta 

 förmodade fara, söker han dölja sig. Men retad eller 

 antastad i sin kula, kommer han lätt i raseri och biter 

 argt omkring sig. Det är af erfarenheten om hans vild- 

 het och ilska, som den folksägen tillkommit, att då han 



*) Man har trott att Gräflingen under sin långa vinter- 

 dvala uppehöll lifvet på det satt, att han ända upp till ögo- 

 nen instack nosen i det häl, som finnes mellan svansen och 

 anus, och förtärde den fettlika vätska, som deri afsöndras. 

 Denna förmodan innefattar en orimlighet i flera hänseenden. 

 Öppningen, som undersöktes i Mars, var väl kring 1 tum 

 bred utvändigt, men der innanför lilvsom hopsnörpt, sä att 

 visst icke djuret under vintersömnen haft nosen deri. Att 

 djuret under denna sömn nägon gäng ligger i ring med no- 

 sen under svansen för att bättre hälla värman, är väl möj- 

 ligt; men detta läge hade ej den, som jag observerat. Dess- 

 utom är den klibbiga och vidrigt luktande vätska, som afsön- 

 dras i kavitcten, ingalunda tjcniig för djurets nutrition. Frå- 

 gar man hvartill den gagnar, blir svaret att den är i fullkom- 

 lig analogi med de starkt luktande, oftast vidrigt luktande 

 vätskor, som genom egna körtlar afsöndras nära anus hos en 

 stor del andra rofdjur, af hvilka bland de inhemska raä näm- 

 nas alla arter af slägtena 3Iustela, Putorius , Gido m. fl. och 

 till samma kategori kan äfven räknas Bäfvergällen hos Caslor 

 Fiber. Om ändamålet med denna luktande sekretion är att 

 tjena djuret till försvar, eller till ledning för könen att under 

 yngle-tiden träffas m. m. torde ej vara lätt att med visshet 

 afgöra; men säkert är, att den ej tjenar det till näring. Un- 

 der vintren dä han ej hemtar nägon föda, näres han af det 

 hull, han under hösten samlat. 



