i 88 ROFDJUR. 



far tag i en kroppsdel, släpper han den icke förr än 

 han hör benet krasa. Med jagthundar bites han ofta, 

 och om de icke äro desto starkare, blir han alltid den 

 segrande j ty sjelf har han starka käkar och skarpa tän- 

 der, och den fettmassa, hvarmed kroppen under hu- 

 den är belagd, gör hundarnas bett mindre kännbara 

 och oftast oskadliga. 



Födoämnen: Gräflingens tandbyggnad, med knöl- 

 tänderna starkt utvecklade och roftänderna små samt 

 äfven till en stor del knöliga, visar att han, likasom 

 Björnen, lefver både af växter och djur. Dagarna till- 

 bringar han i sin kula och först i skymningen smyger 

 han sig ut för att söka föda. Han går ej särdeles långt 

 ifrån sitt bo, emedan han icke är nog snabb att und- 

 gå sina fienders förföljelser. Hans föda består i saftiga 

 växter och rötter, som han uppbökar på ängarna, samt 

 i ek- och bokållon, bär, insekter, bland hvilka äfven 

 getingar, men isynnerhet slyalbaggar, som han ofta sö- 

 ker i kreaturs- spillning. Också förtär han grodor och 

 det på sina ställen i stor mängd, hvilket kan ses af 

 grodbenen i hans spillning j äfven träffar man deri ben 

 af smärre däggdjur, råttor och dylikt. Ej heller torde 

 han försmå fogel ungar och harungar. Då annan föda 

 saknas, skall han stundom gå på åtel. Om hösten blir 

 han mycket fet, och innan han lägger sig i vinterläger 

 är han Öfverdragen med späck liksom ett gödadt svin. 



Fortplmitning : Gräflinghonan ynglar om vintren, 

 under den tid hon ligger i hidet, och sannolikt i Fe- 

 bruari månad. De Grätling-ungar jag sett i början af 

 Maj, voro 1 fot 2 tum långa med en svans af Si- t., 

 och en höjd Öfver skuldran af 6 tum. Gräflingens par- 

 ning inträflar om hösten i November månad, innan han 

 går i vinterqvarterj honan går dräglig i 9 — 10 veckor 

 och föder derefter, i den djupaste hålan i sitt bo, 3 — 5 

 blinda ungar. Dessa daggar hon i början och föder dem 

 sedan med insekter, maskar och rötter. De följa der- 



