196 HOFDJUH. 



som under sina utfarter förirrat sig till så sydliga trak- 

 ter. Utom Yermland och Dalsland^ björnens sydligaste 

 egentliga hemvist hos oss^ (och derifrån han någon gång 

 gör utfarter ända ned mot Uddevalla och Vennersborg) 

 förekommer han i Dalarna temligen allmänt^ deremot 

 är han sällsynt i Nerrike 5 i Vestmanland och Söder- 

 manland förekommer han icke. Med undantag af kust- 

 trakterna vid Botniska viken ^ der nu mera nästan inga 

 björnar finnas^ förekommer denna djurart i de inre de- 

 larna af hela Norrland och södra Lappland och som det 

 synes derstädes i största antal. Han synes här hafva 

 sin gräns mellan 68:de och 69:de nordliga breddgraden^ 

 ungefär vid granregionens gräns åt norden. Enligt säkra 

 underrättelser uppehåller han sig dock^ så väl sommar som 

 vinter^ i dessa ode fjälltrakter^ än i skogen än i fjäll- 

 dalar som ligga Öfver trädens gräns ^ och dess iden 

 skola träflas bäddade af mossa på nakna fjällen öfver 

 gränsen för .björkskogen. I Norrige skiljer man mellan 

 den björn^ som vistas ned i dalbygderna och den, som 

 uppehåller sig vid säterna och fjällmyrerna. IMan an- 

 ser den förre vara köttätande, den sednare icke. Björ- 

 nens stamhåll, åtminstone i en del af Sverige, är såle- 

 des för närvarande mellan 59:de och 69:de nordliga 

 breddgraden. I Norrige finnes björnen, som det sy- 

 nes, i större mängd ^ än i Sverige j och i de djupa 

 skogarna, tillhöriga Näs' jernverk, förekommer han i 

 stort antal, äfven som i skogarna på sidorna af Guld- 

 brandsdalen. — Jag nämde att björnen i de äldsta ti- 

 derna förekom äfven i det sydligaste Skåne. Här lef- 

 de han då, i de sumpiga skogarna, tillsammans med 

 Urar, Bisonter, Vildsvin och Renar 5 men härifrån har 

 han, likasom dessa, försvunnit långt före vår Historias 

 början, och blott en och annan dunkel saga, bestyrkt 

 af dess qvarlemnade skeletter i södra Skånes torfmos- 

 sar, omtalar dess fordna tillvaro i denna nu mera mest 



