LANDTBJÖllN. '197 



befolkade del af landet *). — Björnen träffas sällan på 

 berg eller annan högland och mager mark, emedan han 

 der ej finner nödigt underhåll j deremot trifves han bäst 

 i stora och täta skogar, med sidländta trakter och fro- 

 diga betesmarker, der han finner större Öfverflöd på 

 bär, rutter och saftiga växter: blåbär, lingon m. m. 

 Björnen klättrar med lätthet uppför branter och kan 

 äfven klättra uppför trädstammar, väggar o. s. v., men 

 går alltid baklänges ned derifrån. , Äfven går han med 



*) En gammal legend förtäljer att Scef eller Scedf an- 

 lände till Scani, Scanza, Scandia (d. ä. Skåne) sittande i en 

 båt och förande med sig en kärfve, hvilket lärer betyda, att 

 man anser honom hafva först infört åkerbruket i detta land- 

 skap. (Jemf. Beowulf, Heldendicht des achten Jahrhunderls 

 von L. EttmCller p. 4 — 5 efter anteckningar ur maniiscripter 

 på Engelska Bibliotheker). Således bodde Scedf, efter denna 

 legend, i Skåne; men Scedfs Son YarSlijold, som blef stam- 

 fader för Shjöldungai^na. — Hos Ettmuller p. a. st. p. 6, 

 säges att Fornmannasögur 5. 239. kalla Skjold uttryckligen 

 Scanunga god (Skåninge-Kuog eller offer-föreståndare). Således 

 synes både Scedf och hans son Shjold hafva bott i Skåne. 

 Om denna Skjold berättar Saxo (Ilist. Dan.) att då han som 

 ung Prins en gång af sina vårdare fick tillåtelse att bevista 

 enjagt, träffade han på en ovanligt stor björn, och som han 

 icke hade spjut, tog han sin gördel och bänt dermed björ- 

 nen, samt lemnade honom bunden åt sitt jagtfölje att dödas. 

 Vid det öfyerdrifna i berättelsen om Skjolds styrka och tap- 

 perhet böra vi icke uppehålla oss; sådant är uttryck af fornti- 

 dens nationalfäfänga. Men om prinsens namn blifvit förvaradt 

 genom traditionen, kan äfven minnet ha blifvit förvaradt af 

 en händelse, genom hvilken han under en björnjagt ådaga- 

 lagt ovanligt mod och styrka; och i detta hänseende kan det 

 måhända ej sakna intresse, att vi kunna med påtagliga bevis 

 ådagalägga, att här i forntiden verkligen funnits iijörnar, just 

 i de trakter,- der Skjold enligt traditionen eller sagan lefvat. 

 Ur åtskilliga torfmossar i det södra Skåne har jag erhållit fos- 

 sila björnländer , till form och storlek lika den nu lefvande 

 Landlbjörnens. Dessa skilja sig till storleken märkbart från 

 qvarlefvorna af den fossila Grottbjörnen (Ursus speleeus) 

 som längre fram skall omnämnas. 



