LANDTBJÖRN. 201 



han i sitt ide, som han på förhand beredt och hvari 

 han, om han icke oroas, tillbringar vintermånaderna utan 

 att äta och i en oafbruten hvila. Idet består i en bädd 

 af granris, mossa och ljung, hvilken björnen hopsam- 

 lat och tillrcdt åt sig i en bergsklyfta, under en utstå- 

 ende bergshäll, under rötterna af ett kullblåst träd, i 

 en utgräfd myrstack eller i en liten fördjupning på 

 släta marken. Någon gång skall Björnen lägga sitt ide 

 i ett stort träd, mellan 3 — 4 grenar hvari stammen 

 delar sig. Dessa iden anlägger han likväl aldrig högre 

 än 1 eller 2! famnar Öfver marken, hman han går i 

 idet, ligger han några dagar på brätt d. v. s. på ett 

 Öppet ställe, ett stycke från idet, för att undersöka om 

 trakten är säker och oupptäckt. De gamla hanbjörnar- 

 na ligga ofta hela vintren under bar himmel, stundom 

 alldeles Öfversnöade. Ehuru björnen under vintersöm- 

 nen ej njuter den ringaste föda*}, bibehåller han lik- 

 väl det goda hull hvarmed han lagt sig j ja, man påstår 

 att fetman till och med skall tilltaga från den tid han ingått 

 i idet, ända till Februari. Detta torde vara svårt om ej 

 omöjligt att med visshet afgöra. Dock skall man hafva gjort 

 den erfarenhet, att i allmänhet de björnar, som fällas 

 i Januari äro fetare än de, som skjutas under andra års- 

 tider. Dessutom uppgifves som alldeles säkert att björn- 

 honan, som under vinterhvilan framföder sina ungar i 

 i idet, underhåller dem så väl att de, temligen stora 



tärt, och hvilka, likasom alltid oxkrcmenter som länge ligga i 

 intest. rectum, blifva håi"da och knottri.2:a. 



*) Fordom trodde man att han, genom att suga ramar- 

 na lifnärde sig i idet. Hr Falk nekar bestämdt att björnen 

 någonsin i idet suger på ramarna eller fotsulan. Vare här- 

 med huru som helst, sä är det ganska säkert, att björnen 

 genom sin med ett mumlande läte åtföljda sugning på ramar- 

 na icke hemtar- någon föda. Den mjölkhvita vätska som 

 derunder bildas kring munnen, är ej annat än fragga af sa- 

 liven. 



