202 ROFDJUU. 



innan hon med dem lemnar idet, äro ytterst feta utan 

 att hon sjelf under tiden förlär det minsta^ men än- 

 dock någorlunda bibehåller sitt hull. — Efler Februari 

 manad skall björnen småningom afmagra^ tills hviloti- 

 den är förbi. De gamla exkrementerna^, som legat i 

 slutet af tarmen sedan Oktober^ eller den så kallade 

 tappen lossnar nu och skall , enligt Hr Falks iaktta- 

 gelser, merendels ligga nära idet efter björnens upp- 

 gång *). Tiden för dess uppgång ur idet är vanli- 

 gen första hälften eller medlet af April. Likväl be- 

 ror detta till någon del af mer eller mindre blid 

 väderlek. Honan med små ungar ligger längre^ ja ända 

 till in i Maj. Uppgången ur idet uppsöker björnen pas- 

 sande födoämnen^ som bestå i myror^ maskar uti ruttna 

 träd och dylikt (Falk). Småningom taga tarmarna och 

 magen sin förra vidd och fordra ut sin rätt. Björnen 

 förser sig då, frampå våren, med mera födande spis. 



Födoämnen : Bland våra rofdjur är björnen det mest 

 växtätande , likasom han bland alla har de knöliga kind- 



*) Enligt de uppgifter, Pallas derom erhållit af Ryska björn- 

 jägare, skall afbördandet af dessa gamla hoptorkade och härda 

 exkrementer ofta förorsaka björnen sådan vånda och sädana 

 plågor, att han derunder skriker, omfattar med framtassarna 

 något träd och sargar det med klorna. — Man pästär bos oss, 

 att om björnen under vintren drifves ur idet och jngas strängt, 

 skall han släppa tappen, och man har trott att denna förlust 

 gör att han snart derefter blir ganska mager. Man har ansett 

 tappen, i förening med den oafbrutna hvilan, vara det me- 

 del, som underhäller och något ökar hans hull, under den tid 

 han ej njuter föda. — Att en ostörd hvila hindrar honom att 

 afmagra, är lika sä begripligt, som att stark rörelse under 

 svälttiden åstadkommer magerhet. Att björnen, efter att om 

 vintren hafva länge och skarpt blifvit förföljd utan att njuta 

 ringaste föda, släpper tappen, antyder en slapphet i spliinc- 

 ter a7ii och anora inre delar, hvilken lätt förklarar afinagrin- 

 gen, utan att man behöfver antaga det omöjliga, att tappens 

 fastsittande skulle bidraga till fettman och dess förlust föror- 

 saka magerhet. 



