LANDTBJÖaN. 203 



tänderna mest utvecklade *}. Betrakta vi uppmärksamt 

 en björns tandbyggnad ^ så finna vi^ att dess kind- 

 tänder hafva stor likliet med Svinets ^ under det att 

 dess framtänder och hörntänder likna mera de an- 

 dra rofdj Lirens. Dess tandsystem synes i någon mån 

 vara liksom sammansatt af Vildsvinets och Vargens. 

 Och då kindtändernas form har största inflytande på 

 djurens diet och lefnadssätt^ så kunna vi redan häraf 

 sluta ; att björnen likasom svinet måste hufvudsakligen 

 lefva af vegetabilisk föda^ ehuru han^ som rofdjur^ äfven 

 kan förtära kött. Också består björnens mesta och egent- 

 liga föda af vegetabilier. Isynnerhet tycker han om 

 saftiga växtstjelkar t. e. angelika^ fjälltistel o. d. samt 

 rötter och mogen säd, till ex. hafre, och framför 

 allt bär, t. e. blåbär, lingon, hjortron, hallon, rönnbär 

 o. s. v. Likväl händer det ej sällan, att han anfaller 

 och dödar större boskapsdjur, såsom hästar, kor, re- 

 nar o. s. v. Men kreaturen äro ofta sjelfva orsaken 

 härtill, emedan de först anfallit och retat honom. Man 

 har exempel på björnar, som i flera år vistats helt 

 nära betande boskap, utan att göra den någon skada 5 

 men blifva de en gång retade och få vana att sid 

 boskapen, så blifva de farliga skadedjur. Det är der- 

 före, som de äldre svarta björnarne äro mer skadedjur 

 och slå oftare boskap än de yngre, hvarföre de också 

 fått namn af Slagbjörnar och Hästbjörnar. Dessa ega en 

 förvånande styrka och glupskhet. Vi nämde att björnen 

 med ett slag slår den största oxe till jorden och han kan på 

 ett dygn uppäta en lagom stor ko. Men ej blott efter 

 åldern och vanan, utan äfven efter olika väderlek skall 

 björnen vara mer eller mindre skadlig. I torra och 

 varma somrar, skall han mindre ofreda kreaturen är un- 



*) En knotig kindtand är bildad för att krossa saftiga 

 växter, en strecktccknad för att söndermala bark, blad, gräs 

 och andra mer torra växtämnen. 



